-Viděli jste... -Moje rodiče zabil upír.
-Možná, že jsi to byla ty. -Byl jsem to já.
Jsem špatný, Eleno. Špatný pro tebe. Rozhodl jsem se, že tě nechám být.
Myslíš, že tě budu odsuzovat, když vím, že tě pět let mučili?
Přestaň mě omlouvat!
Víš, proč jsme spolu?
Protože nám svolení být spolu dal Klaus. S tím já žít nemůžu.
Ještě jeden krok a skončili jsme!
Umírám na stáří. Sbohem.
Ty jsi Katherine Pierceová. Skousni to.
Možná mám nápad, jak tě při životě udržet o něco déle.
Můžeš žít v těle jiného člověka.
Katherine?
BULHARSKO, 1490
Pal! Nabít na 200 joulů.
-Nabíjím. -Můžeme.
Pal!
Ještě trochu, nejdražší, ještě trochu.
Zatlač ještě trochu.
Ještě trochu, ještě trochu. Zatlač!
Je to holčička.
Holčička?
Prosím, matko... Ukaž mi ji.
Ženo, dost. Co to děláš?
Dovolte mi ji jednou pochovat.
Jen jednou, aspoň jednou.
Zapomeň! Jsi ostuda této rodiny!
Otče, prosím. Ne, otče. Ne!
-Ne! -Ne. Je to tak pro ni lepší!
-Je to tak pro ni lepší! -Ne, matko, prosím...
To nedává smysl. Zrovna jsem s ní mluvila. Zněla v pohodě.
Podle doktorů šlo o infarkt.
Věř mi. Katherine Pierceová nezemře na infarkt.
Pal!
Stále žádný puls.
Dostaneme do ní trochu kyslíku.
-Oba známe mou matku. Zvládne to. -Umírá.
Každý orgán v jejím těle selhává.
Upíří krev ji nemůže zachránit.
Ovládl jsem doktory, aby mi dovolili vzít ji domů, bude mít pohodlí,
ale umírá. Nemyslí si, že se dožije dalšího dne.
UPÍŘÍ DENÍKY V. 11. díl: 500 let samoty
Zatraceně.
Tak dobře. Budíček, ospalče.
-Ne. Nehodlám z téhle postele vylézt. -Proto jsme ti donesly snídani.
-Co je to? -To je tvoje porozchodová snídaně!
Moje co?
-Damon dal Eleně kopačky. -Proč?
-Nemám zdání. -Kdo ji po takovém toužení odkopne?
Já tě slyším, blbečku.
-A tím to končí? Prostě to vzdáš? -To by měla!
Vždyť řekl, cituji:
"Jsem špatný člověk, Eleno, jsem špatný pro tebe.
A proto jsem se rozhodl, že tě nechám být."
-Ty sis zapamatovala můj rozchod? -Jistěže.
Vypij to.
Určitě nešlo jen o hádku?
Musím čelit realitě.
Když se Damon pro něco rozhodne, nic s ním nehne.
Jo.
-Stefan. -Řekni, že nechci s nikým mluvit.
-Nechce se jí s nikým mluvit. -Nechce se jí s nikým mluvit.
O tomhle mluvit chtít bude.
Zaprvé, vzpomeňte si na to nejhorší, co vám Katherine provedla.
Pravidlo číslo dva, připijte na počest její blížící se smrti.
Pravidlo tři, pokud se vám vybaví ještě něco horšího, což přijde,
zopakujte pravidlo jedna a dva.
145 let předstírala, že je v hrobce, a já jsem čekal na ten její ksicht.
Přebije to to, že předstírala, že je Elena a políbila mě na verandě?
-To si nemyslím. -Taky si říkám. Sakra.
Zadáku, teď ty. Rozmysli si to. Gilbertíku.
-Hodila mě Silasovi a já zemřel. -To se povedlo.
Pak jsem kvůli ní naboural do sloupu a tam mě znovu nechala umřít.
Opět skvělý výběr. Lokni si.
-Zemřela kvůli ní moje sestra. -Ano.
Protože bych vůbec nebyl ve městě a neproměnil Vicki v upíra,
kdybych se nesnažil dostat Katherine z hrobky, kde nebyla. Hromadně.
To jako vážně?
-Eleno, my jsme jen... -Vím, co děláte. Ty už jsi měl dost.
Jestli někdo bude připíjet na Katherininy poslední dny, budu to já.
Opakovaně se za mě vydávala.
Přinutila tetu Jennu vrazit si nůž do břicha
-a odřízla strejdovi Johnovi prsty. -Ten si to nejspíš zasloužil.
Babička zemřela při zavírání hrobky, ve které nebyla.
Spustila vlčí kletbu.
Klaus ji sledoval do Mystic Falls a kvůli tomu zemřela Jenna.
A Alaric.
-Budeme potřebovat víc pití. -Aspoň dvakrát se mě pokusila zabít.
Mě zabila, ačkoli je zvláštní, že je mi takhle líp.
Mluví tam o mně, že ano?
-Vzpomínají. -To je v pohodě.
Určitě si zasloužím všechno, co tam říkají.
-Nezdá se ti moje ruka vrásčitá? -Vypadá normálně.
Jestli někde začnu tlít,
popadni nůž a ihned mi ho vraz do krkavice, jasné?
-Dobře. -Co?
I na smrtelné posteli se chováš marnivě.
Hele, když už holka musí odejít, tak aspoň s velkou parádou, ne?
Tohle je rozhodně stařecká skvrna.
To není stařecká skvrna, Katherine.
Jsi na mě až moc hodný.
-Proč? -Umíráš.
Myslím, že kvůli tomu v sobě dokážu najít kapku soucitu.
Nadio.
Povídá se, že prý jednou vypálila celou Atlantu.
-To by mohlo zvítězit. -Skončete s tím, nebo jděte jinam.
-Chováte se necitlivě. -Ale no tak, Stefane.
Nedovol tomu pohledu na křehkou, lidskou podobu Eleny,
aby ti zatemnil vzpomínky na to, jaký je psychopat.
V roce 1864 se Katherine nastěhovala do mého domu,
ovládla mě, abych ji miloval, svedla mi bratra,
krmila nás upíří krví a začala válku s městem, kde jsme zemřeli.
Přesně. Až do dna.
Ale před staletími
byla jen nevinnou dívkou, které se zřekla rodina.
Takže celých 500 let lhala, manipulovala
a dělala cokoli pro to, aby přežila. A taky přežila. Je nezlomná, že ano?
A na tuhle dívku já si dnes připiju.
Na zdraví.
Prosím. Jedna noc žhavého sexu a hned máš mozek mimo?
-Cože? -Cože?
Božínku. Zapomněla jsem ti to říct.
Unesli tě a drželi tě jako rukojmí...
Láhev je prázdná.
Proto se nemá posílat poskok, aby splnil úkol hodný muže.
Nadio, ďáblovo sémě.
Caroline. O tomhle jsi Eleně řekla?
Asi mi z toho všeho explodoval mozek. Katherine je nahoře.
Vlastně jsem přišla za vámi všemi.
Přišla jsem na způsob, jak zachránit mou matku a potřebuju pomoc.
Ani náhodou. I můj zaujatý bratr ví, že bych ho odtud vykopl,
kdyby Katherine pomohl žít další den na této Zemi. Žádní dobrovolníci.
To jsem si myslela,
proto jsem našla ten starý sejf, ve kterém se v létě topil tvůj bratr,
a pohřbila ho na tomhle pozemku s vaším kamarádem Mattem uvnitř.
-A bez tohohle. -Cože?
Napadlo mě, že vy dva budete moji dobrovolníci.
Gratuluju ti k tvé intuici.
Jsme tady. Dobrovolně.
Teď nám prozraď, kde je Matt.
Matta osvobodím, jakmile mi pomůžete získat, co chci.
-A tím je přesně co? -Potřebuju poutníka.
Katherine se narodila do pokrevní linie poutníků.
Může se přenést do těla jiného člověka,
pokud jí poutník ukáže jak na to.
Tak jako tvůj přítel Gregor pobýval v Mattově těle,
než ho Katherine samozřejmě zabila.
Tvoje matka ti zabila přítele.
-Proč ji vlastně zachraňujeme? -Gregor ji chtěl zabít.
-Bránila sebe. -Prosím tě, nezastávej se jí,
-hlavně ne teď, když... -Když jsem se s ní vyspal?
Určitě k tomu máš hodně co říct.
Jsme tady.
Takže my ti máme pomoct,
aby mohla Katherine ovládnout něčí život?
Ne jen něčí život.
Můj. Bude poutníkem v mém těle.
Nevidím žádnou čerstvě vykopanou zem.
Tenhle pozemek je obrovský.
Haló? To nikdo neokomentuje, že se Stefan vyspal s Katherine?
Vždyť je to docela velká věc.
Záleží na tom? S nějakým špatným rozhodnutím jsme se vyspali všichni.
-Neurážím se. -Ne.
Tebe jsem tím nemyslel.
Bonnie Bennettová. Počkat, vy dva jste?
-A ty jsi mi to neřekla? -Nevěděla jsem, že je to povinnost.
Jistěže je.
Jsi moje nejlepší kamarádka. Ví Elena, že její bratříček...
-Ne. -Ne.
Skandální sex. To je ještě lepší.
Proč na celém světě jen já si neužívám skandální sex?
-Co nad tím popřemýšlet? -Dobře.
Pokryjeme větší plochu.
BULHARSKO, 1492
Ne, ne! Ne, mami.
Ne, ne.
To je ale binec.
-Damone? -Dobře, řeknu to. Chybí mi Klaus.
To, jak tě ten chlap mučil.
Meč v papínkovi.
-To se mu povedlo. -Vypadni z mé hlavy.
Připomeň mi, jak k těm jatkám došlo.
Jo, jasně.
Klaus se tě chystal obětovat
a ty, protože jsi to ty,
jsi prostě vzala roha, aby ses sem vrátila a zjistila, že tvá rodina
byla zmasakrována.
Takže jestli se nemýlím,
tak za smrt své rodiny můžeš jen ty.
Ne! Ne!
Odlož ten polštář, Damone.
-Liz. -Když ji zabiješ, tak je to vražda.
Musela bych tě zatknout, strčit pod zámek,
všechno to papírování.
Všechno hrozné, co jsem kdy udělal, je spjato s ní.
Naučila mě zabíjet,
jak si to užívat.
Zničila mě a nic z toho už nedokážu vzít zpět.
Podívej se, jaký vliv na tebe má ještě dnes.
Dokaž, že to tak není.
Matte!
Matte, jdeme pro tebe!
Ahoj, Caroline.
Klausi.
Luxusní hotel to zrovna není.
Poutníci toho moc nemají.
Vždy jsou v pohybu,
ale výhodou je, že se jejich služby dají někdy koupit.
-Mám jednu za správnou cenu. -Přivedla jsi je.
Ano, Mio. Jsi připravená tu dohodu uzavřít?
Co se to děje?
Mám takový pocit, že tou cenou jsme byli my.
Omlouvám se, ale řekli si o dvojníky. Netuším proč.
Naše prsteny. Očarovali je. Nemůžeme ven.
Promiň. Matt je někde pohřbený. Na řeči není čas.
To tě ani trochu nezajímá, co tady dělám?
Právě jsem při pohledu na tebe utekla, takže ne.
Damon mě informoval, že se stav Kateriny Petrovové tragicky zhoršil.
Takže ses přišel naparovat nad její mrtvolou,
aby ses potěšil, že 500 let tvé pomsty konečně skončilo? Skvělé.
Teď mám ještě menší zájem.
Pak by sis možná raději promluvila o Tylerovi.
Je... Ty jsi ho...
Ne, poslal jsem ho pryč s trochu pošramoceným egem.
Vážně mě nenávidí, chudák.
Pomsta ho vážně sžírá.
Vy dva jste se prý rozešli.
Protože jsem ho donutila si vybrat.
Mezi mnou a tou jeho fantaskní pomstou a vybral si špatně.
Radím ti se z jeho chyb poučit a nechat Katherine zemřít v klidu.
Smrt je na nic už sama o sobě.
Připomínat jí to vážně nemusíš.
Dobře. Tady jsou ta sedativa z nemocnice.
-Měly by ti pomoct s bolestí. -Já je nechci.
Oslabují mě. A když jsem slabá,
tak se mi pak může dostat do hlavy.
Dobře. Jen si posluž. Jsou přímo tady, kdybys je chtěla.
Pořád hledáš Matta? Ozvala se ti Elena?
Nemluvíme spolu.
Neslyšela jste, šerifko?
Tak moc se bál pošpinit
peří bílé holubice, že její malá křídla pustil,
a byla to jen má chyba.
To ji na chvíli umlčí.
MYSTIC FALLS, 1864
Za jak dlouho dorazíme na plantáž Lockwoodových?
Už jen chvíli.
Právě jsme dorazily do města Mystic Falls.
To je dobře.
Co se děje teď?
Zdá se, že nějaký gentleman má problém s kočárem.
Tímhle tempem tam nedojedeme ani do západu slunce.
Co na tom záleží, když...
Dobře.
Kdo je to? Je tak pohledný.
Co myslíš, Emily?
Postará se rodina toho gentlemana o osiřelou dívku z Atlanty?
-Co to sakra bylo? -Celý příběh o tom,
jak jsem poznala tvého bratra, jsi nikdy neslyšel.
Ráda bych si myslela, že to proroctví o tom,
že vesmír dává dvojníky dohromady, je naprosto absurdní.
Ale ve chvíli, kdy jsem viděla Stefana...
Nedokážu to popsat.
Klidná cesta, pokácený strom,
porouchaný kočár...
Připadalo mi to jako osud.
Tohle není trapné.
Asi jsme si na hádání vybrali špatný den, co?
Omlouvám se, ano?
Nemám tě co soudit,
obzvlášť ne po tom, čím vším sis prošel.
Česky náhodou nemluvíš, že ne?
Ne.
Dobře. Stefane?
To je dobrý. Asi chce krev dvojnice.
Neměli bychom mu urazit hlavu?
Těžko říct. Když ho zabiju, spadne pak zbytek těch prken?
Jasně.
-Tak teda krev. -Jo.
Proč se nám to nehojí?
Matte!
-Dala bys mi stejnou volbu? -Co?
Kdybych se vzdal své pomsty na Katerině,
nabídla bys mi to samé jako Tylerovi?
-Nevím, co tím myslíš. -Ale víš.
Tohle mi nemůžeš dělat.
Nemůžeš mě rozptylovat, když je kamarád v nebezpečí.
Když jsi utíkala špatným směrem, zaslechl jsem Mattův zoufalý křik.
-Kde? -Bez obav. Už je o něj postaráno.
Věř mi. Se svým zachráncem bude spokojen.
Jsem pryč tři měsíce a podívej, v jaké jsi bryndě.
Prostě odejdi.
Nemyslíš si, že to hrotíš trochu moc?
Hrotíš? Třeba s tímhle hrotem?
Jenno?
Pamatuješ, jak jsi mě ovládla, abych se bodla?
Ne! Ne! Ne!
Chudák teta Jenna.
Musel jsem ji ovládnout, aby si myslela, že na ten nůž naběhla.
Byla tak zmatená.
-Ne. Ne. Už žádné léky! -Ahoj, prsty.
Sbohem, prsty.
Dost!
Eliáši.
Katerino.
Jsi tady.
Omlouvám se. Myslela sis, že je to skutečné?
Ne, nikdo se s tebou rozloučit nepřijde, protože to nikoho nezajímá.
Mě ano.
Pojď, ať je to za námi.
Asi je dobře, že už netrpím klaustrofobií.
S tím ti pomohla Katherine?
-S následky Silasova mučení? -Pomohla.
-Můžu ji nenávidět i tak? -Můžeš.
-Děkuju. -Ale já nemůžu.
Vím, že bych měl, ale z nějakého důvodu si přeju, aby našla pokoj.
Katherine není jediná, víš?
Damon tě pořád odstrkuje, protože se nenávidí,
to, jaký je, co všechno udělal.
Se mnou jsi to nikdy nevzdala, tak to nevzdávej ani s ním.
A taky mu nedovol, aby to on vzdal s tebou, ano?
To je všechno? Potřebovali jste od nás jen kbelík krve?
-Pojďme odtud pryč. -Jdeme.
Zopakuj to kouzlo, abych věděla, že chápeš, jak to funguje.
-Nemůžu. -Prostě to řekni.
Řekni to a bude konec.
Tvůj duch vstoupí do mého těla, Mia tě aktivuje tím, že tě povolá,
a budeš moct žít.
Můžu být na chvíli s mou dcerou o samotě, prosím?
-Vím, co mi chceš říct. -Na tohle nemáme čas.
Nadio.
Dovolit, aby mi tě můj otec vyrval z náručí,
byla největší chyba mého života.
Měla jsem bojovat tvrději, ale nebojovala jsem.
Takže jsem dalších 500 let
dělala vše pro to, abych tu chybu nezopakovala.
Bojovala jsem o všechno...
a během té doby... jsem měla dlouhý, naplněný život.
A mohla jsem poznat svoji krásnou dceru.
A ty jsi mě několik století hledala.
Už se mnou neztrácej ani minutu.
Teď máš žít ty.
-Nedokážu to udělat. -Nech to na mně.
Sobecká rozhodnutí jsem dělala celý život.
Nechej mě pro jednou udělat správnou věc.
Fajn.
Tak si jdi. Odejdi ode mě. Upadni do nevědomí,
ale já u tebe nebudu sedět a dívat se, jak umíráš.
Takže zadák je zachráněn. Co teď?
Nemáš snad jednu umírající ztrestat za všechny její hříchy?
To mám, ale kvůli tobě to neudělám.
Do Mystic Falls jsi přišel jen proto, abych ti řekla, že máš odprejsknout?
Ne, přišel jsem se vysmívat budoucí mrtvole,
jak jsi hezky řekla, ale odejdu i bez vysmívání,
-když na oplátku dostanu maličkost. -A to je co?
-Chci tvoje přiznání. -Moje přiznání?
Nic jsem neudělala. Přiznání čeho?
Mě.
Až to tady dokončíme, tak odejdu
a už se nikdy nevrátím.
Už se mi nebudeš muset podívat do očí
a skrývat naše spojení za nepřátelstvím a odporem.
Nemusíš nenávidět svou temnou část, která mě má ráda i přesto,
co jsem udělal.
Budu pryč
a ty budeš volná.
Já jen...
Chci, abys ke mně byla upřímná.
Jsem na vysoké škole. Buduju si život.
Mám plány a budoucnost a věci, které chci dělat,
a ani jedna z nich nezahrnuje tebe. Ani jedna.
-Chápu. -Nechápeš, protože...
Ano, skrývám naše spojení za nepřátelstvím,
protože se za pravdu nenávidím,
takže když mi slíbíš, že odejdeš a už se nikdy nevrátíš,
tak ano, budu k tobě upřímná. Upřímně ti řeknu,
co chci.
Odejdu
a už se nikdy nevrátím, přísahám.
Dobře.
Co se ti sakra stalo?
Je to šokující zvrat,
ale Katherinina dcera je psychopat.
Je jenom tvoje. Za celý den jsem se na ní vyblbnul už dost.
-Damone. -Já vím, Stefane, já vím.
Bylo to pár drsných dnů. Potřeboval jsem upustit páru.
Ahoj.
Tyhle léky jsou síla.
Zavři oči.
Přišel jsem se rozloučit.
Chci tě vidět.
Uvidíš.
Tak k téhle vzpomínce ses vrátila?
Docela temná, nemyslíš?
Damon už si na ní hezky smlsnul.
Tohle byl nejhorší den mého života.
Řekl, že to byla moje vina,
že si zasloužím všechno to zlé, co se mi kdy stalo.
Má pravdu.
Měl pravdu, Stefane.
Nezasloužím si lásku.
Otevři mi svou mysl.
Podívej se na svého otce.
Je pryč.
-Co to děláš? -Zasloužíš si najít klid.
Matko!
Bylo ti 17 let, Katherine.
Nic z toho nebyla tvoje chyba.
Sbohem, Katherine.
-Už je... -Ještě ne.
Po těch lécích se už neprobudí.
Víš, nebyl jsem na tom dobře, Damone.
A Katherine ti z toho pomohla. Dokonalá ironie.
Víš, musíš spravit to, co se pokazilo mezi tebou a Elenou.
Ona je to nejlepší, co se ti kdy stalo.
Myslíš si, že to nevím?
Nemůžu bez ní žít.
Ale když se nad tím zamyslíš, nejsem o nic lepší než Katherine.
Elena beze mě bude šťastnější.
Co? Jsem nesobecký. Nedívej se tak na mě.
Nijak se na tebe nedívám.
Blbá Katherine Pierceová může mít nesobeckou chvilku, ale já ne?
Fajn, fajn.
Až získám Elenu zpátky a celý vesmír z toho zmagoří,
protože od sebe budou odtrženi osudem spojení dvojníci,
tak si pamatuj, že jsi to byl ty, kdo mě povzbuzoval,
abych pro vesmír udělal správnou věc.
Budu si to pamatovat.
To bys měl.
-Ahoj. -Ahoj, kde jsi byla?
V lese. Ztratila jsem se.
-Tak co děláme? -Čekáme, až Katherine zhebne.
Takže ta věc s kotvou, to jako znamená,
že ucítíš až Katherine umře, nebo tak?
Myslím, že jo. Je sice člověk,
ale taky je dvojnice a zjevně i poutnice.
A koho dalšího tam vidíš? Někoho, koho znám?
Vídám hodně lidí. Svou babičku, ostatní čarodějky.
Vicki.
Jen o tom nemluvím, je to...
Protože je to strašně depresivní.
-Řekni Mattymu, že ho mám ráda. -Co se děje?
Je tady. Říká, že tě má ráda.
Řekni mu, že na něho dávám pozor a ať nechá tu bloncku,
kvůli které málem umřel.
Počkat, počkat, co se tu děje? Co mi uniká?
Já.
Tylere?
Rebekah chtěla, abych vám řekl, že jsem dárek od ní.
-Ahoj, Care. -Ahoj.
My jsme dneska vážně stáhli čtyři láhve bourbonu?
Mohl by jim někdo říct, aby přibrzdili?
-Panebože. -Alaricu?
-Ric je tady? -Kde jsi sakra byl?
Myslel jsem, že ses na nás vykašlal a šel hledat klid.
Fakt si myslíš, že bych to tu nechal Damonovi na starost?
-Mluví o mně, že jo? -Říká, že jsi kretén.
-Na zdraví, kámo. -Na zdraví.
Katherine.
-Takže je ta čarodějnice mrtvá? -Ne.
Ještě je moc brzo.
Nemůžu!
Páni. Ty fakt nechceš umřít, co?
Přísahám, že jsem slyšela, jak se ti zastavilo srdce.
-Kde to jsem? -Pořád naživu. Bohužel.
Na chvilku jsem myslela, že už jsem pryč,
ale pořád tu mám nedořešené věci.
To já taky.
Nachystala jsem si proslov,
který bych řekla nad tvým
bezvládným tělem.
Budu hádat.
Nenávist, pohrdání,
táhni, chcípni mrcho a tak dál.
Ano.
A ještě jedna věc.
Odpouštím ti.
-Cože? -Odpouštím ti.
Nenarodila ses zlá.
To z tebe udělal tvůj život.
Přišla jsi o všechny, které jsi měla ráda, moc mladá.
A neměla jsi žádnou rodinu, která by se o tebe postarala.
Zní ti to povědomě?
Je tohle snad
proslov "ty a já nejsme zase tak rozdílné"?
Protože to bych ráda přeskočila.
Nechám si to na pohřeb, který ti asi stejně nezařídíme.
Paráda.
Jen jsem ze sebe chtěla dostat to odpuštění.
To je moje součást,
o kterou nechci nikdy přijít.
To se máš.
Třeba bys mi teď mohla vypomoct
a dát mi ještě jednu injekci.
Jestli do mě někdo naposledy zarazí jehlu,
klidně to můžeš být ty.
Kvůli symetrii a tak.
Eleno...
Děkuju za tvoje odpuštění.
Nemáš zač.
Haló?
Haló? Jsi tam?
-Jsem tady. -Povídej. Vyšlo to?
Jistěže to vyšlo.
Jsem Katherine Pierceová. Umím přežít.
Brzy se uvidíme.
Ahoj. Jsem Elena Gilbertová.
UPÍŘÍ DENÍKY