Tidigare på "The Vampire Diaries":
-Silas. -Hej, min skugga.
Varje gång jag blundar-
-kan jag känna mig själv drunkna i kassaskåpet-
-och jag måste få det att sluta.
Min kropp bryts ner.
Det finns en fiende jag aldrig kan fly från - tiden. Hej då.
-Vad gör du? -Jag dör av ålderdom.
-Stefan... -Du är Katherine Pierce.
Lev med det.
Vampyrblod i kroppen är första steget till att skapa en ny vampyr.
Det här är steg två.
Han kommer att slita huvudet av mig. Elena, snälla.
Nej! Jesse, stanna hos mig.
Jag är så ledsen, Caroline.
Varför står det "12144"?
-Vad bryr du dig om det? -För att jag var 21051.
Är du en Augustine-vampyr?
Augustine blir säkert glad över att du är tillbaka.
Det är nyheten från din hemstad, den 11 juni 1953.
God natt, Mystic Falls.
Hej.
Jag letar efter Joseph Salvatore.
Du har hittat honom.
Jag gillar vad du gjort med stället.
Om pensionatgrejen inte fungerar kan du göra det till en lyxbordell.
Bra att du fick mitt telegram. Jag hoppas att Stefan kommer snart.
-När var sista gången ni pratade? -Han ringer inte. Han skriver inte.
Det gör ju inte jag heller.
I ärlighetens namn, var det jag som övergav honom-
-på en tågperrong i mitten av andra världskriget.
Man kan alltid bli bättre.
Jag vet inte om jag kan det.
Förlåt för järnörten, Damon. Jag fick för bra betalt.
Nu behöver jag inte betala honom.
Vem fan är du?
Från och med är jag din läkare.
Vad gör du med mig?
Bara lite järnört.
Vad i helvete gör du med mig?
Järnört. För att hålla dig lugn.
Wes? Varför är jag här?
Jag förlorade en försöksperson i går kväll.
Och du ska ersätta honom.
Kära dagbok, jag lever.
Stefan räddade mig från att döda mig själv.
Nu övervakar han mig.
Han säger att det är terapeutiskt att skriva ner mina känslor-
-om att jag är döende och att det inte finns något jag kan göra åt det.
Djupa tankar, oro, bla, bla, bla. Min hand är trött.
Vad för slags sentimental idiot skriver ner allt de känner?
Är det här vad profetian menade när de sa at alla dubbelgångare-
-drogs till varandra som magneter?
Om det är det, vill jag ha tillbaka mina pengar.
Jag försöker se till att du inte skär upp handlederna.
Den här neurotiska mormorskänslan får mig inte att vilja leva.
Har du verkligen inget bättre för dig-
-än att stå där hela dagen och se mig skriva skrivstil?
-Jag ser till att du inte dödar dig. -Hur då?
Eftersom du fortfarande får panikångest.
-Jag mår bra. -Visst.
Du är verkligen reklambilden för mental hälsa, Stefan.
Efter att ha varit inlåst i ett kassaskåp...
-...på botten av ett stenbrott. -Jag hanterar det.
Jag vet. Jag hörde dig "hantera" det tidigare idag.
Det lät som om du flippade ur och slog sönder en stol. Kanske två.
Hur ska du kunna hålla mig vid liv om du inte ens kan hjälpa dig själv?
Betyder det att du vill leva?
Jag inte kan jobba med folk som inte kan ge mig hundra procent.
Jag kan ha kallat på förstärkning.
-Vad gör du här? -Jag är din nyktra sponsor.
-Jag hörde att du behövde hjälp. -Jaså?
Och jag fick min mamma att ta med nåt vi kan använda.
Oroa dig inte, jag har gjort rent den.
-Aaron. -Hej.
-Har du hört? -Hört vad?
Att Jesse är död.
Han tog livet av sig i går kväll.
Vakterna kom förbi för att berätta det för mig.
Herregud.
-Jag är så ledsen. -Ja.
Vad är det med college? Det skulle ju vara annorlunda.
Jag kom hit för att börja om, komma bort från all skit i mitt förflutna.
Jag fattar.
Efter allt du har gått igenom, allt som du har förlorat-
-hade jag också velat börja om.
-Hur börjar man om? -Jag? Jag har aldrig gjort det.
Mina problem följde med mig hit.
Jag är nog inte rätt person att ta råd från.
Om du inte är här för Jesse, varför är du här?
Jag vill inte störa dig, särskilt nu.
Min dag kan inte bli värre, så varsågod.
Okej, i går kväll sa du att Wes var din förmyndare.
Ja, sen i somras.
Efter att min moster Sara dog.
Förstår du vad jag pratar om?
Alla runt mig dör.
Mitt soliga humör ger mig så många vänner.
Jag är ledsen.
Varsågod.
Min pojkvän Damon gick för att tala med Wes i går kväll-
-och ingen har sett eller hört från nån av dem sen dess-
-och det oroar mig.
Jag vet att det är dålig tajming, men jag...
Jag hoppades att du kunde hjälpa mig hitta Wes.
Ja. Jag tror att jag vet ett ställe där vi kan leta.
Bara så att du vet slutade det inte väl för den förra Augustinen.
Det är dålig karma att hålla mig här.
Sa du det till dr Whitmore?
Dr Whitmore var inte så pratig.
Jag skulle gärna få en gratis kontroll-
-men du kommer att släppa mig.
Bra försök. Jag har på mig järnört.
Du vet, de flesta skulle bjuda mig på middag först.
Det här är inget personligt, utan för vetenskapen.
-Vad fan pratar du om? -Du är en vampyr.
Ditt blod läker andra, din kropp läker sig själv.
Dina inre organ regenereras efter att jag tar bort dem.
Den här fantastiska kroppen har inget med vetenskap att göra.
Att...
Du pratar för mycket.
Jag ser att ni fortfarande håller på.
Ögonprov och sånt.
Jesse hade bevis på att min forskning går långt bortom det.
Han vill ha vampyrblod i stället för mänskligt blod.
Nu är jag redo att ta min forskning till nästa nivå.
Jag förstår inte varför Jesse skulle döda sig själv.
Så du tror på det vakterna sa?
Har du nåt bättre?
Är det inte konstigt att båda dina vänner begick självmord...
-...innan första terminen var slut? -Ja, det är klart.
Jesse älskade det här. Han var kär i din vän.
Och Megan hade en massa planer för sitt liv.
Det är därför inget av det här är logiskt.
Aaron, jag hittade Megans kropp när hon dog. Hon blev mördad.
Och Wes förfalskade hennes dödsattest.
-Har du sett hennes dödsattest? -Jag rotade lite.
Wes är en del av nåt mycket större än nån annan ens inser.
Först måste vi hitta honom. Jag vill höra hans sida av saken.
När du sa att Wes nog forskade visste jag inte att det var här.
-I Whitmore-huset. -Det här huset är som ett andra hem.
Vad väntar du på? Kom in.
Vem äger det här stället?
Inte för att låta som en idiot, men det gör jag.
Det är en del av Whitmore-trusten jag ärvde när mina föräldrar dog.
Använd det inte mot mig.
Oftast när folk får veta att jag heter Aaron Whitmore...
Heter du Whitmore?
Så du äger skolan?
Det är vad de tror.
WHITMORE-HUSET 50-årsjubileum Att minnas
Det är pappa.
Grayson Gilbert var en av de bästa läkarna Augustine nånsin haft.
Vad i helvete?
Jag är glad att han inte fick se det här.
Jag drunknade i den här i tre månader. Vad fan tänkte du på?
Jag tänkte att det är dags för dig att hantera källan till dina PTSD.
Så du sublimerar inte dina känslor över det som hände med Jesse?
Vilka känslor skulle jag ha över att min bästa vän-
-dödade killen jag var kär i?
Han var utom kontroll, och Elena gjorde vad hon måste.
Nej, Elena gjorde det hon trodde att hon var tvungen att göra.
Precis som hon trodde att Damon var en bra kille.
Förstår du vart jag är på väg med det här?
Hur som helst, läser inte du drama?
Vad vet du om PTSD?
Jag vet att du försökte ta itu med det på ditt eget sätt.
Och du misslyckades.
Så nu...
...ska vi göra det på mitt sätt.
Du vet att det här är kidnappning, va?
Det var mer som ett lugnande medel.
Okej... Vad är det som pågår, Wes?
Megans död fick inte dra uppmärksamhet till mitt arbete.
Jaså, ditt arbete? Ditt arbete?
-Du studerar infektionssjukdomar. -Jag studerar vampyrer.
-Va? -De finns, Aaron.
Och Elena Gilbert är en av dem.
Sprutan jag använde på henne hade järnört i sig.
Det är en anti-vampyr-drog.
Det är en av mina säkerhetsåtgärder.
Var kom det här ifrån?
Det här har pågått i generationer, i hemlighet.
Din familj banade väg för det.
Din pappa tränade mig i det.
När din far dog fortsatte Whitmore att finansiera min forskning.
-Varför har du aldrig sagt nåt? -Du har aldrig behövt veta tidigare.
Jag tänkte berätta det på din födelsedag.
Det här är det din familj trodde på och kämpade för. Det är ditt arv.
Kom igen, Elena, vakna.
-Du. Hej. -Damon? Är du...?
Jag mår bra. Wes gav dig järnört.
När det slutar verka, kanske vi kan kunna bryta igenom de här.
Vad fan är det som pågår?
Varför är du här? Varför är jag här?
Wes fortsätter Augustine- traditionen:
Att få sin kickar från vampyrtortyr.
-Sa han det till dig? -Det behövdes inte.
Jag har varit här förut.
Nån i min familj sålde ut mig till Augustines 1953.
Varje dag torterade galningen dr Whitmore oss-
-han skar i oss, tog delar av våra ögon-
-gick över alla gränser han kunde.
Och han hade en fantasi.
Han höll mig i den här cellen.
Tro inte att jag uppskattar ironin.
-Hur länge var du här? -Fem år.
Damon, hur blev du inte tokig?
Jag fick en vän, tro det eller ej.
Välkommen.
Dr Whitmore tröttnar aldrig på att se vampyrer läka.
Vi får ett glas blod per dag, det räcker för att hålla oss vid liv.
Res dig upp, soldat.
Jag heter Enzo.
Han var soldat i Europa under andra världskriget.
-Hur hamnade han här? -Dr Whitmore jobbade på fältsjukhus.
-när han upptäckte att Enzo var vampyr.
Han drogade honom, låste in honom i en kista och skickade hit honom.
Han hade varit här i tio år när jag kom.
Du gör det helt fel.
Du lever i stunden.
-Du måste leva för framtiden. -Vilken framtid?
Den där du får din hämnd.
Till exempel, i min framtid-
-är hämnden att döda Whitmores hund och skicka det till honom-
-som mottagaren betalar. Varsågod.
Föreställ dig din hämnd. Använd din fantasi.
Ja. Jag förstår.
Damon...
...Wes kände min pappa.
De jobbade ihop.
Han sa att min pappa också var en Augustine.
Jag vet att min pappa var en vampyrjägare-
-men han var också stadens läkare.
Han var snäll och öm. Och kärleksfull.
Han skulle inte vara en del av ett ställe som skära ut ögonen på en.
Folk är fulla av överraskningar.
Du.
Jag är så ledsen att du blev inblandad i det här.
Du.
Titta på mig. Du.
Jag lovar dig...
Jag ska få ut dig härifrån.
Okej?
Jag ska få ut dig härifrån.
-Caroline? Vet du vad du gör? -Det står i boken. Låt mig hitta det.
-Har ni två...? Du vet. -Nej, jag vet inte.
Kom igen, du vet.
-Har ni? -Gud, Katherine...
Menar du allvar?
Det var inte direkt ett "ja" eller ett "nej".
-Vi är vänner. -Din förlust. Han är bra i sängen.
Det här tänker jag inte lyssna på.
Här. Okej, Stefan. Förlängd exponeringsterapi.
"Exponera gradvis för delar av tidigare trauma-
-exempelvis fysiska objekt, omständigheter av tvång..."
Okej, jag fattar.
-Sluta prata. Du ger mig huvudvärk. -Caroline? Caroline?
-Jag försöker hjälpa Stefan förstå. -Den här boken hjälper inte.
Jag kan inte andas.
Du har rätt om en sak, han måste komma över roten till problemet-
-för just nu står det 1-0 till kassaskåpet.
Hur ska du hjälpa killen som alltid hjälper andra?
Stefan är en hjälte.
Han kan inte alltid hjälpa sig själv, men han hjälper alla andra.
Jag har en idé.
Damon, hur kunde du överleva alla dessa år?
Vi återvänder till säsongens... -Enzos vänskap höll mig vid liv.
Han gav mig en anledning att hålla fast vid mänskligheten.
Gillar du sport, Damon?
Även när jag trodde att jag skulle vara fången för alltid.
Nej, inte jag heller.
Har du några andra intressen? Fina viner, resor, bilar?
Själv är jag förtjust i Jaguarer. Cabrioleter.
Den sort man tar på en söndagstur för att imponera på en tjej.
Har du nånsin gjort det?
-En eller två gånger. -Kom igen, det måste vara mer än så.
Flickan jag vill imponera på är mer häst-och-vagn-typen.
Bara en flicka?
Jag har aldrig träffat nån som henne.
Det låter bra.
Själv då?
Har du några söta flickor?
För många för att räkna.
Jo, det fanns en.
Hon hette Maggie.
-Var träffade du henne? -Här, av alla ställen.
-Hon arbetade för dr Whitmore. -Charmerande.
Ja, det var hon. Verkligen.
Hon var snäll mot mig.
Hon brukade sitta här i hallen och anteckna medan hon observerade mig.
Var det så du blev kär?
Hon var fantastiskt vacker.
Du måste förstå att hon inte var en del av tortyren och experimenten.
Under en lång tid visste hon inte att dr Whitmore gjorde mer-
-än bara observera mitt beteende.
Jag hade inte hjärta att berätta för henne.
-Jag var så glad över sällskapet. -Ja.
När hon insåg vad som pågick här klarade hon inte av det.
Hon sa att hon var ledsen och lämnade mig.
Du vet...
Det hade inte funkat ändå.
Du är vampyr, hon är människa.
Förhållandet hade varit dödsdömt från början.
Du behöver en mer positiv syn, kompis.
Vem står på tur?
-21051, du verkar ha mer energi. -Jag tar det som en förolämpning.
Jag är mer energisk än min granne.
-Konstigt att du inte såg det. -Jag kommer tillbaka.
Varför gör du så här mot oss?
Jag söker den minsta odelbara enheten av din biologiska sammansättning.
Och när kan jag förstå dig från en cellulär nivå-
-kan jag få användning av dig.
Gud, Damon. Okej, Stefan kommer att lösa det här.
När du inte kommer hem, och ingen hör av mig-
-kommer han... Han kommer att hitta oss.
Poäng för optimism.
Men Stefan vet inte ens att det här stället finns.
Men du var här i fem år.
Ja, och första året trodde jag att han skulle rädda mig.
När jag flydde var det ingen idé att ge honom mer skuld.
Så jag berättade aldrig vad som hände här.
Jag har aldrig berättat för nån.
Men du flydde. Hur?
De släpper ut oss en gång om året.
Varje nyårsafton hade Augustinerna ett litet cocktailparty-
-med en vampyrbuffé på sidan. Vi var svaga av järnörtsinjektioner.
Halvt utsvultna efter att ha levt på ett glas blod per dag.
Kedjade som djur.
Det var på festen som dr Whitmore fick visa alla sina Augustine-vänner-
-vad han hittat i sin forskning.
Mrs Fell har erbjudit sin hand med denna demonstration. Titta här.
Han lät gästerna dricka från oss för att visa vampyrblodets helande kraft.
Hudlagret är helt läkt, ingen nervskada, inga muskelskador.
Se själva.
Men det var så Enzo kom på sin plan.
Grejen med vår dagliga ranson av blod-
-är att det knappt är tillräckligt för en vampyr att överleva på.
Men om en vampyr kan dricka två ransoner varje dag under ett år-
-skulle han kunna bygga upp sin styrka.
Så när det blir nyår igen är en vampyr redo att slåss.
-Är du säker på att det funkar? -Jag kan försöka med din hjälp.
Vi måste välja mellan oss.
Okej, Damon. Vi spelar sten-sax-påse för att bestämma oss.
Papper täcker sten.
Okej, då... En seger är en seger. Du får visa vägen.
Här är min ranson.
Nu har vi 364 dagar att få dig klar för festen.
Skål.
-Fungerade det? -Mer eller mindre.
-Hur kom du ut? -Det spelar ingen roll, Elena.
Jag blev stark, jag kom ut.
Det var inte vackert. Det är allt du behöver veta.
Här, ännu en present.
Den här tillhörde din farfars far.
En säkerhetsåtgärd för att användas i vampyrforskning.
Anna Ruby Campingplats. Det var där mina föräldrar dog.
Jag vet.
Det var inget djur, va?
Jag hittade dem, Aaron.
Jag hittade dig vid kropparna.
Så fort jag såg dem visste jag att vampyrer hade attackerat dem.
Det var därför jag fortsatte din fars arbete.
Så att det aldrig skulle hända igen. Jag hoppas att du vill hjälpa mig.
Försök att inte bli arg på mig.
Jag kom in här medan du var medvetslös.
Caroline låste in oss. Det var enda sättet.
Släpp ut mig härifrån. Caroline!
Jag vet att det är lite extremt.
Men bebisstegen fungerade inte.
Det är därför jag inte vill att du blir arg på mig.
När du blir arg blir du orolig och våldsam och sliter huvudet av folk.
Men jag ska hjälpa dig att fixa det.
Caroline, få ut mig härifrån innan jag skadar henne.
Det är poängen, Stefan.
Du måste komma över dina PTSD-triggare.
-Okej? Annars dödar du mig. -Du riskerar ditt liv.
Jag är ändå döende, din idiot. Det är du som vill hålla mig vid liv.
Det är min tur att hjälpa dig nu.
Jag kan inte vara här. Snälla.
Du är Stefan Salvatore. Lev med det.
Nej.
Wes kommer tillbaka hit-
-och vi kommer båda att bli det senaste experimentet.
Du måste berätta hur du tog dig ut härifrån, Damon.
Det vill du inte veta.
Varför det? Tror du att jag tänker döma dig?
Jag älskar dig, Damon.
Jag älskar dig och de torterade dig i fem år.
Jag bryr mig inte vad du gjorde.
Okej.
Augustines nästa fest var 1958.
Jag hade druckit Enzos ranson i ett helt år.
Han behöll några droppar här och där så att han inte skulle torka ut.
Han svalt och jag blev starkare av allt extra blod. Precis som planerat.
Mina damer och herrar, det är nästan midnatt. Det vore passande-
-att skåla in det nya året med ett glas vampyrblod.
Nu ser du det.
Damon, vi måste härifrån.
Damon, nu! Nu går vi.
Järnört.
Kom igen, dra, du klarar det.
Enzo litade på mig med sitt liv.
Elden var utom kontroll. Om jag hade brunnit hade de tagit mig.
Jag hade inte fått någon ny chans att fly.
Så jag valde att rädda mig själv.
Damon.
-Jag är ledsen, Enzo. -Damon, snälla.
För att rädda mig själv var jag tvungen att sluta bry mig om Enzo.
Så jag stängde av mina känslor.
Nej, lämna mig inte här.
Gå inte. Snälla!
-Damon! -Jag lämnade min vän att dö.
Snälla, lämna mig inte! Damon!
Damon!
Damon! Damon!
Efter det var allt bra.
Allt var bra.
-Hur går det där inne? -Jag kan inte andas.
-Det känns som om jag är döende. -Jag har använt tiden till att tänka.
Jag tror att det ligger lite sanning i dubbelgångar-profetian.
Jag tror att du fortfarande är kär i Elena.
Jag tror att du är olycklig över att hon valde Damon över dig-
-och att du vill bort från den här staden-
-och så långt borta från deras lycka som möjligt.
Men ändå hittar du på ursäkter för att stanna i Mystic Falls.
Jag tror att jag är den senaste ursäkten.
-Jag ska döda dig. -Bra. Få det ur dig, Stefan.
Jag tror att det är nyttigt.
Men glöm inte att du älskade mig innan du hatade mig.
Varför valde du att ha det här samtalet med mig i ett kassaskåp?
-Skåpet inte är problemet. -Hur kunde du säga så till mig?
Problemet är att du inte vill möta dina verkliga problem.
Döden som du kände i kassaskåpet? Smärtan av att dö om och om igen.
Det är lättare för dig att tänka på den fysiska smärtan-
-än den känslomässiga smärtan av att Elena lämnade dig.
Ditt problem är att du inte är i kontakt med nuets verklighet.
Låt oss ta dig tillbaka till nuet.
I det här ögonblicket-
-tänker du att äta mig-
-eller rädda mitt liv?
Kämpa emot, Stefan.
Kämpa emot.
Jag är här.
Jag är med dig.
Vi är tillsammans.
Det var så tyst att jag blev orolig.
Där ser du! Du överlevde.
-Vad fan är det här för ställe? -Aaron?
Toppen, en mini-Wes.
Jag hade ingen aning. Jag visste inte ens att det fanns en källare.
-Du måste hjälpa oss. -Jag vill veta sanningen.
När du träffade mig på Megans minnesplats, ställde du frågor.
Smart, cowboy.
Jag har varken använt vapen eller dödat någon förut
-Vad pratar du om? -Wes sa att en vampyr dödade Megan.
-Och du trodde att det var Elena? -Nej.
Megan var härinne. Jag hade inte ens blivit inbjuden.
Wes sa också att en vampyr dödade mina föräldrar.
-Det kanske också var du. -Det är omöjligt, Aaron, jag...
-Varför är du så intresserad av mig? -Lugna dig.
Varför låtsas du vara min vän?
-Hon är en vampyr. -Inte den som dödade dina föräldrar.
Det var jag.
Vad sa du?
-Börja prata. -Vad gör du, Damon?
Efter branden 1958 var Enzo död.
Så jag fick utföra min hämnd ensam.
Jag förstår.
När jag dödat alla Augustiner, ska jag döda alla i familjen Whitmore.
Använd din fantasi, sade jag.
Förutom en person.
Jag ska låta honom växa upp.
Och bilda familj.
Och sen kan jag döda Whitmores igen.
Sen dödar jag en till generation-
-och lämnar en person att föra namnet vidare.
Sen dödar jag en till generation.
Och så vidare.
Det var det jag gjorde.
Hur många Whitmores har du dödat?
Sen 1958? Jag har tappat räkningen.
När var sista gången?
Damon, när var sista gången?
För några månader sen. Hon hette Sara.
Jag fick åka ända till Charleston för att hitta henne.
Det var en weekendresa. Du visste inte.
-Vi var ihop för några månader sen. -Vårt livs sommar.
-Jag hade ingen aning. -Jag sa att det inte var vackert.
Nej!
Lite hjälp här! Jag vet att jag är en vampyr, men den är väldigt tung.
Stefan?
Hallå?
Jag förstörde bara en.
Det var en ful stol. Det spelar ingen roll.
Jag antar att du hade rätt hela tiden.
Det var lättare för mig att fokusera på min fysiska smärta än uppbrottet.
Jag måste gå vidare.
Så du erkänner.
Jag vet vad jag gör.
För att vara ärlig har jag ingen aning om vad du gör, Katherine.
Tja, Stefan...
Inte jag heller.
Som just nu.
Till exempel.
Hej, Elena, jag sover nog hos mamma ikväll.
Jag tror att jag har hemlängtan.
Jag meddelar dig när jag...
Stefan.
Herregud.
Ring mig så fort du hör det här.
Jag är ledsen att du fick reda på om dina föräldrar så här.
Jag fick reda på att jag blivit förd bakom ljuset.
Vad fan är det som pågår? Kommer deras vänner efter mig?
-Måste jag hoppa av? -Du kommer att bli bra.
Gå till skolan, lev ditt liv. Vi hörs snart.
Jag antar att jag förtjänade det.
Elena.
Elena?
Elena? Elena?
Vad är det som händer?
Välkommen.
Jag är 12144.
Jag heter Enzo. händer?