În episoadele anterioare...
- Silas. - Bună, umbra mea.
De fiecare dată când închid ochii, simt că mă înec în seiful ăla.
Şi trebuie să fac asta să înceteze.
Corpul meu se cedează.
Există un duşman de care nu pot scăpa, timpul.
Adio.
- Ce faci ? - Mor de bătrâneţe, Stefan.
Hei. Eşti Katherine Pierce. Taci şi înghite.
Partea bună la a avea sânge de vampir în corpul tău
este că ăsta e primul pas în a crea noi vampiri.
Ăsta este pasul doi.
O să-mi rupă gâtul, Elena, te rog.
Nu ! Jesse, rămâi cu mine.
Caroline, îmi pare tare rău.
- De ce spune aici 12144 ? - Ce îţi pasă ţie ?
- Pentru că eu am fost 21051. - Ai fost un vampir Augustine ?
Sunt sigur că Augustine va fi încântat să te primească înapoi.
Acestea au fost ştirile de la postul dv. local,
11 Iunie 1953. Noapte bună, Mystic Falls.
Bună ! Îl caut pe Joseph Salvatore.
L-ai găsit.
Îmi place ce ai făcut cu casa.
Dacă treaba asta cu internatul nu dă roade,
îl poţi transforma oricând într-un bordel de prima clasă.
Mă bucur că ai primit telegrama mea.
Nu am veşti de la Stefan, încă, dar sper că va fi aici curând.
Când aţi vorbit ultima dată ?
Păi, el nu sună, nu scrie. Bineînţeles că nici eu nu o fac.
Mi se pare corect, eu sunt cel care l-a abandonat pe peronul gării
în mijlocul celui de-Al doilea Război Mondial.
Întotdeauna e timp pentru a deveni un om mai bun.
Nu sunt sigur că am stofă.
Scuze pentru verbină, Damon.
Banii erau prea bineveniţi pentru a refuza.
- Acum nu va mai trebui să-l plătesc. - Cine naiba eşti ?
Voi fi doctorul tău de acum încolo.
Ce îmi faci ?
Doar puţină verbină.
Ce naiba îmi faci ?
Îţi dau verbină ca să te menţină calm.
Wes ? Ce caut aici ?
Am pierdut un subiect aseară, iar tu îl vei înlocui.
JURNALELE VAMPIRILOR
Dragă jurnalule, sunt încă în viaţă.
Stefan m-a împiedicat să mă sinucid. Acum stă cu ochii pe mine.
Spune că mă va ajuta să scriu despre sentimentele mele
legate de faptul că sunt pe moarte şi că nu pot face nimic.
Gânduri profunde, agonia morţii şi tot aşa...
Mi-a obosit mâna.
Ce fel de idiot sentimental scrie tot ce simte ?
La asta se referea profeţia apropo de dublurile care se atrag ca magneţii ?
Pentru că, dacă e aşa, îmi vreau banii înapoi.
Eu doar vreau să mă asigur că nu îţi tai venele.
Atitudinea asta de bunicuţă nu mă motivează să trăiesc.
Chiar nu ai nimic mai bun de făcut decât să stai acolo toată ziua
şi să mă urmăreşti pe mine scriind ?
Încerc să mă asigur că nu te sinucizi.
Şi cum o să faci asta,
cum tu încă ai episoade de panică ?
- Sunt bine. - Da. Sigur.
Tu eşti imaginea sănătăţii mentale, Stefan,
după ce ai fost închis într-un seif timp de trei luni
pe fundul unui lac.
Fac faţă situaţiei.
Ştiu. Adică, am auzit cum făceai faţă, mai devreme, în bibliotecă.
Cred că ai luat-o razna şi ai rupt un scaun,
poate chiar două.
Cum mă vei ajuta tu să rămân în viaţă
dacă nu te poţi ajuta pe tine ?
Deci, asta înseamnă că vrei să trăieşti ?
Nu. Înseamnă că nu pot lucra cu oameni care nu dau 100%.
Aşa că se poate să fi chemat întăriri.
Ce faci aici ?
Sunt consilierul tău, şi am auzit că ai nevoie de ajutor.
Serios ?
Şi am rugat-o pe mama să aducă ceva care ne va fi de folos.
Nu-ţi face griji. L-am sterilizat.
Aaron, bună.
- Bună. Deci, ai auzit ? - Ce să aud ?
Că Jesse a murit. S-a sinucis noaptea trecută.
Securitatea campusului mi-a spus.
Doamne ! Îmi pare rău.
Ce s-a întâmplat cu colegiul ăsta ? Trebuia să fie altfel.
Am venit aici să o iau de la capăt,
să las în urmă toate porcăriile din trecutul meu...
Înţeleg.
După tot prin ce-ai trecut, tot ce ai pierdut,
şi eu aş fi vrut să o iau de la capăt.
Cum apeşi butonul de resetare ?
Eu ? Nu am resetat nimic.
Toate problemele mele m-au urmat aici.
Dacă mă gândesc, probabil că nu sunt persoana potrivită să-i ceri sfaturi.
Deci dacă nu ai venit în legătură cu Jesse,
de ce ai venit ?
Nu vreau să te deranjez, mai ales acum.
Ziua nu are cum să devină mai rea,
aşa că, dă-i drumul.
Bine... Aseară mi-ai spus că Wes este tutorele tău.
Da. De astă-vară, după ce a murit mătuşa Sara.
Vezi ce vreau să spun ?
Toţi din jurul meu mor.
Şi bună dispoziţia mea îmi aduce mulţi prieteni.
Îmi pare rău. Spune.
Iubitul meu, Damon, s-a dus aseară să vorbească cu el,
şi nimeni nu i-a mai văzut sau auzit de ei de atunci.
Şi asta mă cam îngrijorează, ştii ?
Ştiu că nu e un moment potrivit, dar...
Speram că poate mă ajuţi să-l găsesc pe Wes.
Da. Cred că ştiu un loc unde îl putem căuta.
Ca să ştii,
nu s-a terminat bine pentru ultimul Augustine.
Îţi atragi karma negativă ţinându-mă aici.
Asta i-ai spus doctorului Whitmore ?
Dr. Whitmore nu prea stătea la discuţii.
Oricât de mult aş vrea un control gratuit,
o să mă laşi să plec.
Bună încercare. Port verbină.
Ştii, majoritatea m-ar invita la cină mai întâi.
Nu este o problemă personală. E pentru avansul ştiinţei.
Despre ce naiba vorbeşti ?
Eşti vampir.
Sângele tău îi vindecă pe alţii, corpul tău se vindecă singur.
Părţi ale organelor interne ţi se regenerează
după ce le îndepărtez.
Ascultă ! Cum m-am ales eu cu acest corp uimitor
nu are nici o legătură cu ştiinţa, aşa că...
Vorbeşti prea mult.
Deci, voi, ciudaţii Augustine, încă vă ocupaţi cu asta ?
Control la ochi şi lucruri de genul ?
Jesse era dovada că cercetările mele merg mult mai departe.
L-am pregătit să tânjească după sânge de vampir,
în locul celui uman.
Poate îmi duc cercetările la nivelul următor.
Nu are sens ca Jesse să se fi sinucis.
Deci, crezi ce au spus cei de la securitatea campusului ?
De ce ? Tu ştii altceva ?
Nu crezi că e ciudat ca ambii tăi prieteni să se sinucidă
înainte de terminarea primului semestru ?
Da, bineînţeles că mi se pare ciudat.
Lui Jesse îi plăcea aici şi era îndrăgostit de prietena ta.
Megan avea tot felul de planuri pentru viaţa ei.
De aceea nimic nu are sens.
Aaron, uite... Eu am găsit corpul lui Megan
în noaptea în care a murit.
A fost ucisă,
iar Wes a falsificat certificatul de deces.
- I-ai văzut certificatul de deces ? - Am făcut ceva săpături.
Wes face parte din ceva mult mai mare decât ne dăm noi seama.
Să-l găsim mai întâi. Vreau să aud şi versiunea lui.
Ştii, când ai spus că Wes probabil face cercetări,
nu am realizat că le face aici, la casa Whitmore.
Da. Locul ăsta e ca o a doua casă. Ce aştepţi ? Intră.
Cine e proprietarul ?
Nu vreau să par un cretin, dar, practic, eu sunt.
Da. Face partea din moştenirea Whitmore
pe care am primit-o după moartea părinţilor mei.
Da. Nu mă judeca.
De obicei, oamenii, când aud că numele meu este Aaron Whitmore..
Stai puţin. Numele tău este Whitmore ?
Deci, tu eşti proprietarul şcolii ?
Aşa cred toţi.
Ăsta e tatăl meu.
Grayson Gilbert a fost unul dintre cei mai buni doctori
pe care i-au avut Augustinii.
Ce naiba ?
Sunt fericit că nu a trăit să vadă asta.
Trei luni m-am înecat în ăsta, ce a fost în capul tău ?
Mă gândeam că e vremea să înfrunţi sursa stresului tău post-traumatic.
Şi eşti sigură că nu-ţi sublimezi sentimentele
în legătură cu ce s-a întâmplat cu Jesse noaptea trecută ?
Sentimente ? Ce sentimente aş putea avea
în legătură cu faptul că prietena mea cea mai bună l-a omorât pe tipul
de care mă îndrăgosteam ?
Pierduse controlul, ir Elena a făcut ce trebuia să facă.
Nu. Elena a făcut ce credea că trebuie să facă.
Cum a crezut şi că Damon va fi un bun iubit.
- Înţelegi ce vreau să spun ? - Tu nu studiezi teatru ?
Ce ştii tu despre stres post-traumatic ?
Ştiu că ai încercat să treci peste în felul tău şi ai eşuat.
Aşa că, acum, vom încerca metoda mea.
Ştii că asta e răpire, nu ?
Injecţia a fost mai mult un tranchilizant.
Ce ? Bun... Ce se întâmplă, Wes ?
Trebuia să mă asigur că moartea lui Megan
nu atrage atenţie asupra muncii mele.
Munca ta ?
Tu studiezi boli infecţioase transmisibile.
- Studiez vampiri. - Poftim ?!
Există, Aaron, şi Elena Gilbert e unul.
Seringa pe care am folosit-o avea verbină în ea.
Consideră-l un medicament anti-vampiri.
Este una dintre măsurile mele de siguranţă.
De unde au apărut toate astea ?
Cercetările astea se desfăşoară de generaţii, în secret.
Familia ta le-au început.
Tatăl tău m-a format pe mine, şi, după ce a murit,
asociaţia Whitmore a continuat să-mi finanţeze cercetările.
De ce nu mi-ai spus asta ?
Pentru că nu a fost necesar să ştii. Voiam să-ţi spus de ziua ta.
Pentru asta a luptat familia ta şi în asta a crezut, Aaron.
Consider-o moştenirea ta.
Haide, Elena. Trezeşte-te.
Bună.
- Damon ? Eşti... - Sunt bine.
Wes te-a injectat cu verbină.
Poate, când va ieşi din corpul nostru, vom putea să rupem astea.
Ce naiba se întâmplă ?
De ce eşti aici ? Eu de ce sunt aici ?
Wes continuă marea tradiţie Augustine, desfătându-se cu torturarea vampirilor.
- Ţi-a spus el asta ? - Nu a fost nevoie.
Am mai fost aici.
Cineva din familia mea m-a vândut Augustinilor în 1953.
În fiecare zi, nebunul ăsta, Dr. Whitmore, ne tortura,
tăia din noi, ne scotea bucăţi din ochi,
ne ducea la orice limită imaginabilă. Şi avea o imaginaţie foarte bogată.
Mă ţinea chiar în această celulă, şi să nu crezi că nu am apreciat ironia.
- Cât timp ai fost aici ? - Cam cinci ani.
- Damon, cum de nu ai înnebunit ? - Crezi sau nu, mi-am făcut un prieten.
Bine ai venit !
Dr. Whitmore nu se satură niciodată să privească
cum ne vindecăm noi, vampirii, dar ne dă câte un pahar de sânge pe zi,
suficient cât să ne ţină în viaţă.
Adună-te, soldat.
Numele meu este Enzo.
Fusese soldat în Europa
în timpul celui de-Al Doilea Război Mondial.
Cum a ajuns aici ?
Dr. Whitmore lucra la un spital de pe câmpul de luptă
când a descoperit că Enzo era vampir,
aşa că l-a drogat, l-a încuiat într-un sicriu
şi l-a trimis peste ocean.
Era aici de zece ani când am ajuns eu.
Nu o faci cum trebuie.
Trăieşti pentru moment. Trebuie să trăieşti pentru viitor.
Ce viitor ?
Acela în care te vei răzbuna.
De exemplu, în viitorul meu,
Îmi voi începe răzbunarea omorându-i câinele lui Whitmore
şi trimiţându-i-l prin poştă. Cu taxă inversă !
Hai. Gândeşte-te la răzbunarea ta.
Foloseşte-ţi imaginaţia.
Da. O pot vedea.
Damon... Wes îl cunoştea pe tata.
Au lucrat împreună.
A spus că tata era şi el Augustine.
Ştiu că tata a fost vânător de vampiri,
dar era şi doctorul oraşului.
Era blând şi de treabă.
Nu ar fi făcut parte dintr-o societate care îţi scoate ochii.
Oamenii sunt plini de surprize.
Îmi pare rău că te-am implicat în asta.
Hei... Uită-te la mine.
Îţi promit că te voi scoate de aici, bine ?
Te voi scoate de aici.
Caroline ! Ştii măcar ce faci ?
Da. Scrie în carte. Lasă-mă să găsesc.
- Voi doi, vreodată... ? Ştii tu... - Nu, nu ştiu.
Haide. Ştii tu.
- Aţi făcut ? - Dumnezeule ! Katherine, pe bune ?
- Nu ai spus nici da nici nu. - Suntem prieteni.
Pierderea ta. E grozav în pat.
Doamne. Chiar nu ascult aşa ceva.
Gata ! În regulă, Stefan. Terapie de expunere prelungită.
"Expunerea in vivo introducere treptat elemente din trauma anterioară,
obiecte fizice circumstanţe de constrângere..."
Bine, fata, am înţeles.
Nu mai vorbi. Cuvintele care ies din gura ta...
Caroline ! Caroline !
Îl ajut pe Stefan să înţeleagă ce fac.
Comportându-te ca o profesoară, nu-l va face să se simtă mai bine.
Nu pot respira.
Ai dreptate despre un lucru.
Trebuie să treacă peste cauza problemei lui.
Pentru că, acum, scorul este seiful unu, Stefan zero.
Deci, cum îl ajuţi pe tipul care te salvează mereu ?
Stefan e un erou. Asta e esenţa lui.
Pe el însuşi nu se poate salva mereu,
dar întotdeauna îi salvează pe toţi ceilalţi.
Am o idee.
Damon, cum ai supravieţuit toţi aceşti ani ?
Prietenia lui Enzo m-a ţinut în viaţă.
Mi-a dat un motiv să îmi păstrez umanitatea...
Îţi place sportul, Damon ?
Chiar şi atunci când am crezut că voi fi un prizonier pentru totdeauna.
- Nu. - Nici mie.
Alte pasiuni ? Vinuri bune, călătorii, maşini ?
Eu sunt pentru Jaguar, decapotabile, cele pe care le iei
într-o plimbare duminica să impresionezi o fată frumoasă.
Ai făcut asta vreodată ?
Odată sau de două ori.
Haide. Trebuie să fi fost mai multe.
Fata pe care încercam s-o impresionez era genul de fată cu cal şi căruţă.
Ce, doar o fată ?
Nu am mai întâlnit alta ca ea.
Mi se pare corect.
Dar tu ? Vreo fată frumoasă ?
Prea multe să număr. De fapt, a fost una.
Numele ei era Maggie.
Unde ai întâlnit-o ?
Aici, culmea ! Lucra pentru Dr. Whitmore.
- Încântătoare ? - Era. Foarte.
Era bună cu mine. Obişnuia să stea aici în hol
să ia notiţe, în timp ce mă observa.
Aşa te-ai îndrăgostit de ea ?
Era şi incredibil de frumoasă.
Trebuie să înţelegi...
Ea nu lua parte la tortură şi la experimente.
Pentru mult timp, nu şi-a dat seama că Dr. Whitmore făcea mai mult
decât să-mi observe comportamentul.
Nu am avut inima să-i spun.
- Doar mă bucuram de compania ei, ştii ? - Da.
Când a înţeles ce se întâmplă aici, nu a mai suportat.
Aşa că a spus că-i pare rău şi a plecat.
Ei bine, ştii ? Nu ar fi mers oricum.
Tu erai vampir, ea e om.
Relaţia ar fi fost sortită pieirii încă de la început.
Ai nevoie de o supapă de refulare, amice.
Cine urmează ?
21051, se pare că ai mai multă energie.
Iau asta ca pe o insultă.
Sunt mult mai energic decât vecinul meu.
Nu-mi vine să cred că nu ai observat.
E rândul tău atunci.
De ce ne faci asta ?
Deoarece, 21051, caut până la unitatea indivizibilă
a structurii voastre biologice, şi când vă voi înţelege
la nivel celular, vă pot da o folosinţă.
Dumnezeule, Damon. În regulă... Stefan îşi va da seama.
Când nu vei ajunge acasă şi nimeni nu va şti nimic de mine,
ne va căuta.
Primeşti puncte pentru optimism,
dar, din nefericire, Stefan nici măcar nu ştie
că acest loc există.
Dar ai fost aici timp de cinci ani.
Da, şi primul an, am crezut că mă va salva.
Nu a făcut-o. Când am evadat,
nu avea rost să-l fac să se simtă şi mai vinovat,
deci nu i-am spus ce s-a întâmplat aici.
Nu am spus nimănui.
Da, dar ai evadat. Cum ai făcut-o ?
Ne lăsau să ieşim din subsol o dată pe an.
În noaptea de Anul Nou, oamenii Augustine
aveau o mică petrecere cu un bufet de vampiri.
Eram slăbiţi de la injecţiile cu verbină,
flămânzi, deoarece trăiam cu jumătate de pahar de sânge pe zi,
în lanţuri, ca animalele.
La această petrecere anuală Dr. Whitmore obişnuia să-şi arate
tuturor prietenilor Augustine ce descoperise prin cercetare.
Dna Fell şi-a oferit generos mâna în scopul demonstraţiei.
Vă rog, observaţi.
Îşi lăsa oaspeţii să bea din noi
să demonstreze puterea de vindecare a sângelui de vampir.
Fără leziuni nervoase, fără leziuni musculare.
Vedeţi singuri.
Dar, în plus, aşa i-a venit lui Enzo ideea planului.
Ideea cu raţia de sânge
e că unui vampir abia îi ajunge pentru a supravieţui,
dar, dacă un vampir ar bea două raţii în fiecare zi, timp de un an,
îşi va recăpăta forţa,
iar până în noaptea de Anul Nou, va fi gata de luptă.
Eşti sigur că va funcţiona ?
Sunt sigur că voi încerca cu ajutorul tău.
Trebuie doar să alegem între noi.
Bine, Damon.
Vom juca "Foarfece, hârtie şi piatră" să decidem.
Hârtia acoperă piatra.
Bine. Ai câştigat.
Tu vei conduce drumul. Iată raţia mea.
Mai avem 364 de zile să te pregătim pentru petrecere.
- Noroc. - Noroc.
- Deci, a funcţionat ? - Oarecum.
Cum de ai ieşit ?
Nu mai contează, Elena.
Am devenit puternic, am ieşit.
Nu a fost frumos. E tot ceea ce trebuie să ştii.
Ţine. Încă un cadou de aniversare.
Ăsta i-a aparţinut străbunicului tău.
E o măsură de siguranţă în cercetarea vampirilor.
Locul de campare Anna Ruby. Aici au murit părinţii mei.
Ştiu.
- Nu a fost un atac animal, nu ? - Eu i-am găsit, Aaron.
Te-am găsit pe tine lângă cadavrele lor.
Când i-am văzut, am ştiut că au fost atacaţi de vampiri.
De aceea am continuat munca tatălui tău,
pentru ca asta să nu se mai întâmple.
Sper să mi te alături.
Încearcă să nu te superi pe mine.
Am intrat aici în timp ce erai inconştient.
Apoi, Caroline ne-a încuiat înăuntru.
Era singura cale.
Dă-mi drumul de aici ! Caroline !
Ştiu că este puţin extrem,
dar apropierea pas cu pas nu a funcţionat.
Vezi ? De aceea doresc să nu te superi pe mine,
deoarece, când te superi, devii neliniştit şi violent
şi le smulgi capetele oamenilor. Dar te voi ajuta să rezolvi asta.
Caroline, scoate-mă de aici înainte s-o rănesc !
Asta e şi ideea Stefan.
Trebuie să treci peste declanşatorul traumei,
altfel, mă vei ucide.
- Îţi rişti viaţa. - Deja sunt pe moarte, idiotule.
Tu eşti singurul care vrea să mă ţină în viaţă.
E rândul meu să te ajut.
Nu pot fi aici. Te rog.
Eşti Stefan Salvatore. Rezistă.
Nu.
Wes se va întoarce aici,
şi amândoi vom fi cel mai nou experiment Augustine.
Trebuie să-mi spui cum ai scăpat de aici, Damon.
- Nu vrei să ştii, Elena. - De ce ? Crezi că te voi judeca ?
Damon, te iubesc.
Te iubesc, iar aceşti oameni te-au torturat timp de cinci ani.
Orice a trebuit să faci, nu-mi pasă.
În regulă. Bine.
Următoarea petrecere a Augustinilor a fost în 1958.
Am băut raţia lui Enzo timp de un an întreg.
Adică, a păstrat câteva picături din când în când,
că sa nu se deshidrateze.
Pe măsură ce el s-a înfometat, eu am devenit mai puternic
de la sângele în plus, exact precum a spus.
Doamnelor şi domnilor, cum este aproape miezul nopţii,
cred că se cade
să ciocnim în cinstea noului an cu un pahar de sânge de vampir,
nu sunteţi de acord ?
Acum, vezi...
Damon, trebuie să ieşim de aici. Damon, acum ! Să mergem !
Verbină !
Haide. Poţi reuşi.
Enzo şi-a pus viaţa în mâinile mele.
Focul scăpase de sub control.
Aş fi ars sau m-ar fi prins din nou.
Nu aş mai fi avut o altă şansă de a scăpa.
Aşa că am ales să mă salvez.
Damon.
Îmi pare rău, Enzo.
Damon, te rog.
Tot ce ştiu este că, dacă urma să mă salvez,
trebuia să nu-mi mai pese de Enzo.
Aşa că mi-am oprit emoţiile.
Nu mă lăsa aici.
Nu pleca ! Te rog !
Damon !
Mi-am lăsat prietenul să moară.
Te rog, nu mă lăsa ! Damon !
Haide ! Damon ! Damon !
După asta, totul a fost bine.
Totul a fost bine.
Cum te descurci acolo ?
Nu pot să respir. Simt că mor.
Aşa că am folosit timpul ăsta ca să mă gândesc.
Cred că, de fapt, este un pic de adevăr în profeţia dublurilor.
Cred că încă o mai iubeşti pe Elena.
Cred că nu te împaci cu gândul că l-a ales pe Damon în locul tău,
iar tu vrei să scapi de toată povestea asta
şi să pleci cât mai departe de fericirea lor.
Totuşi, cumva, tot găseşti scuze să rămâi în Mystic Falls.
Cred că eu sunt ultima scuză.
- O să te ucid. - Bravo. Dă totul afară.
Cred că asta-i sănătos, dar nu uita că m-ai iubit
înainte să mă urăşti.
Există vreun motiv pentru care ai ales să avem conversaţia asta
cu mine închis într-un seif ?
Da. Ca să-ţi arăt că nu seiful este problema.
Cum îmi poţi spune asta ?
Problema este că tu nu-ţi înfrunţi adevăratele probleme.
Moartea pe care ai simţit-o în seif, durerea morţii repetate...
Îţi e mai uşor pentru să te concentrezi
pe suferinţa fizică, decât pe cea emoţională,
provocată de faptul că Elena te-a părăsit.
Problema ta e că nu eşti conectat la realitatea prezentului,
aşa că hai să te aducem înapoi în prezent, da ?
În acest moment, ai de gând să te hrăneşti cu mine
sau îmi vei salva viaţa ?
Împotriveşte-te, Stefan, împotriveşte-te !
Sunt aici.
Sunt cu tine. Suntem împreună.
Era aşa de linişte, mă îngrijorasem.
Vezi ? Ai reuşit să rămâi în viaţă.
- Ce naiba e locul ăsta ? - Aaron ?
Grozav. Mai mulţi Wes.
Habar n-aveam ce făcea Wes.
Nici măcar n-am ştiut că e un subsol aici.
Aaron, trebuie să ne ajuţi.
Vreau să ştiu adevărul.
Când ne-am întâlnit la memorialul lui Megan,
mi-ai pus o grămadă de întrebări.
Mâini îndemânatice, cowboy.
Ei bine, n-am mai folosit o armă
şi nici n-am omorât pe nimeni, spre deosebire de tine.
Despre ce vorbeşti ?
Wes a spus că un vampir a ucis-o pe Megan.
Şi crezi că a fost Elena ?
Nu. Megan a fost în casa asta. Eu nici n-am fost invitată.
Wes mai spunea că un vampir mi-a ucis părinţii.
- Poate ai fost tot tu. - Nu. Aaron, asta-i imposibil.
- Altfel, de ce te-ar interesa de mine ? - Calmează-te.
De ce te-ai preface că-mi eşti prietenă ?
- E vampir ! - Nu cel care ţi-a ucis părinţii.
Eu am făcut-o.
Ce-ai spus ?
- Vorbeşte. - Damon, ce faci ?
În 1958, după incendiu, Enzo era mort,
aşa că a trebuit să mă ocup singur de planul de răzbunare.
Da. Văd.
După lichidez întreaga societate Augustine,
o să ucid fiecare membru al familiei Whitmore.
Bau ! Am zis să-ţi foloseşti imaginaţia.
Cu excepţia unei persoane.
O să las persoana aceea să crească, să-şi întemeieze o familie,
apoi o să ucid iar membri ai familiei Whitmore.
Voi ucide toată generaţia,
lăsând o singură persoană să le ducă numele mai departe,
apoi voi ucide generaţia următoare, şi tot aşa...
Şi tot aşa...
Şi exact asta am făcut.
- Câţi Whitmore ai ucis ? - Din 1958 ?
Am pierdut şirul.
Când a fost ultimul ? Damon, când a fost ultimul ?
Cu câteva luni în urmă. Numele ei era Sara.
A trebuit să mă duc tocmai până la Charleston s-o găsesc.
A fost o excursie de weekend. Tu n-ai ştiut.
Dar eram împreună cu câteva luni în urmă.
Începând vara vieţii noastre.
Habar n-am avut.
Ţi-am spus că nu e o poveste frumoasă.
Nu.
Un pic de ajutor aici !
Ştiu că sunt vampir chestia asta e foarte grea.
Stefan ? E cineva ?
Ca să ştii, am rupt doar unul.
Era un scaun urât. Mai bine fără el.
Cred că ai avut dreptate tot timpul.
A fost mai uşor pentru mine să mă concentrez pe suferinţa fizică,
decât pe despărţire.
Trebuie să trec peste.
Deci, recunoşti, chiar ştiu ce fac.
Să fiu sincer,
n-am ştiut niciodată ce faci tu exact, Katherine.
Ei bine, Stefan, câteodată... Nici eu.
Ca acum, de exemplu.
Bună, Elena. Probabil că o să rămân la mama la noapte.
Cred că, oficial, mi-e dor de casa, aşa că te voi anunţa când...
Stefan...
Doamne !
Sună-mă imediat ce primeşti ăsta !
Uite, mi pare rău că a trebuit să afli despre părinţii tăi în felul ăsta.
Ce am aflat a fost că am fost minţit toată viaţa.
Ce naiba se întâmplă, Wes ?
Ceilalţi prieteni ai lor vor veni după mine ? Ar trebui să renunţ ?
O să fii bine. Du-te la şcoală, trăieşte-ţi viaţa.
Vorbim curând.
Mă aşteptam la asta. Elena ?
Elena ?
Elena ! Elena !
Ce se întâmplă ?
Bine ai venit.
Eu sunt 12144. Numele meu e Enzo.