Az előzmények...
- Silas... - Helló árny-énem.
Valahányszor behunyom a szemem, azt látom, hogy fuldoklom a széfben
és ennek véget kell vetnem.
A testem egyre gyengül,
"és van egy ellenség, ami elől nem menekülhetek. Az idő. Ég veled. ."
- Mit művelsz? - Haldoklom az öregség miatt, Stefan.
Te Katherine Pierce vagy. Kapd össze magad.
Jó, hogy vámpírvér van a testedben,
mert ez az első lépés egy új vámpír teremtéséhez.
Ez pedig a második.
Le fogja tépni a fejemet, Elena. Segíts!
Ne! Jesse, maradj velem!
Caroline, úgy sajnálom.
- Miért áll ezen, hogy "12144"? - Miért érdekel?
- Mert én voltam a 21051-es. - Te egy Augustine vámpír voltál?
Augustine biztosan odalesz a gyönyörtől, hogy visszakap.
Ez volt a világhíradó a városi tévécsatornán,
1953. június 11-én. Jó éjt, Mystic Falls.
Üdv, Joseph Salvatore-t keresem.
Megtaláltad.
Tetszik az új berendezés. De ha mégsem jön be ez a panzió stílus,
még mindig átalakíthatod luxusbordéllyá.
Látom, megkaptad a táviratomat. Stefan még nem jelentkezett,
de remélem, hamarosan itt lesz. Mikor beszéltél vele utoljára?
Hát tudod, sose hív, sose ír. Persze, én se.
De megértem őt. Végül is cserben hagytam egy vasúti peronon
a II... Világháború kellős közepén.
Hát, sosem késő jobb emberré válni.
Nem hiszem, hogy van hozzá tehetségem.
Bocs a verbéna miatt, Damon, de túl sok pénzt ígértek.
- Így legalább nem kell fizetnem neki. - Ki az ördög maga?
Mostantól én leszek az orvosod.
Mit művel velem?
Csak egy kis verbéna.
Mi a fenét művelsz velem?
- Csak verbéna, hogy veszteg maradj. - Mondd, miért hoztál ide?
Elvesztettem egy tesztalanyt.
Te lépsz a helyébe.
Vámpírnaplók V/9 A cella
Kedves naplóm. Még mindig életben vagyok.
Stefan megakadályozta, hogy megöljem magam,
és most megfigyelés alatt tart
Szerinte jót tesz, ha leírom, mit érzek
azzal kapcsolatban, hogy haldoklom, és semmit sem tehetek ellene.
Mély gondolatok, hétköznapi gondok, blá-blá-blá.
Elfáradt a kezem.
Miféle érzelgős idióta ír le mindent, amit érez?
Erre utalt a prófécia, amikor azt állította, hogy a hasonmások
mágnesként vonzzák egymást?
Mert ha igen, kérem vissza a pénzemet.
Csak nem akarom, hogy felvágd az ereidet.
Hát, ez az idegbeteg nagyi hangulat nem csinál túl nagy kedvet az élethez.
Tényleg nincs jobb dolgod, mint egész nap itt állni,
- és nézni, ahogy írogatok? - Csak meggátolom, hogy megöld magad.
És hogy fogod csinálni, figyelembe véve, hogy folyton rád törnek a pánikrohamok?
- Semmi bajom. - Ja, persze!
Te vagy az épelméjűség mintaképe, Stefan,
miután 3 hónapig voltál egy széfbe zárva,
- egy kőfejtő mélyén. - Meg tudok birkózni vele.
Tudom. Hallottam, amint éppen megbirkóztál vele
ma reggel a könyvtárban.
Úgy tűnt, kiborultál, és összetörtél egy széket. Vagy inkább kettőt.
Mégis hogy akarsz életben tartani, ha magadon sem tudsz segíteni?
Ez azt jelenti, hogy élni akarsz?
Inkább azt, hogy nem dolgozhatok olyannal,
aki nem tudja a maximumot nyújtani.
És lehet, hogy segítséget hívtam.
- Mit keresel itt? - Én vagyok a mentorod,
- és úgy hallottam, bajban vagy. - Tényleg?
És rávettem anyát, hogy hozzon el valamit, amit használhatunk.
Ne aggódj, kifertőtlenítettem.
- Aaron, szia. - Szia.
- Szóval hallottad? - Micsodát?
Hogy Jesse meghalt.
Múlt éjjel megölte magát. A biztonsági szolgálat mondta el.
Jézusom!
Annyira sajnálom.
Mégis mi folyik itt? Azt hittem, ez más lesz.
Új életet akartam kezdeni,
elfelejteni a múltamat.
Megértelek.
Azok után, amin keresztülmentél, amit elvesztettél...
én is új életet akarnék.
Neked hogy megy az újrakezdés?
Nekem? Én nem kezdtem újra semmit. Minden problémám követett ide.
Valószínűleg nem pont tőlem kellene tanácsot kérned.
De ha nem Jesse miatt jöttél, akkor miért?
Nem akarlak zavarni. Főleg most.
Rosszabb már úgysem lehet a napom, szóval mondd csak.
Jól van. Szóval a múlt éjjel azt mondtad, hogy Wes a gyámod.
Igen. Az elmúlt nyár óta. Mióta Sara nénikém meghalt.
Érted már, miről beszéltem? Körülöttem mindenki meghal,
és a felhőtlen kedélyállapotommal sok barátot szerzek.
Sajnálom.
Hallgatlak.
Az van, hogy a barátom tegnap elment Wes-hez, hogy beszéljen vele,
és azóta senki sem hallott egyikükről sem,
és ez eléggé aggaszt? Tudom, hogy nagyon rossz az időzítés,
azt reméltem, segítesz megtalálni Wes-t.
Jó. Oké.
Azt hiszem, tudom, hogy hol keressük.
Csak, hogy tudd, a régi Augustine-osok rossz véget értek.
Ha itt tartasz, nem lesz túl jó a karmád.
Dr. Whitmore-nak is ezt mondtad?
Dr. Whitmore-ral nem nagyon lehetett társalogni.
Bár örülök az ingyenes kivizsgálásnak,
el fog engedni.
Ügyes húzás, de verbénát hordok.
Előtte legalább meghívhatott volna vacsorára.
Ez nem személyes ügy. A tudományos haladásért teszem.
- Mi a bánatról beszél? - Vámpír vagy.
A véred gyógyhatású, a tested magától gyógyul.
Ha kiveszem a belső szerveidet, azok is regenerálódnak.
Nézze, a tudománynak semmi köze ahhoz,
hogy ilyen fantasztikus testem van, szóval...
Túl sokat beszélsz.
Szóval még mindig az az Augustine a mániája?
Szemvizsgálat, meg ilyesmi?
Jesse a bizonyíték, hogy a kutatásom sokkal messzebbre jutott.
Elértem, hogy a vámpírvért kívánja az emberi vér helyett.
Úgyhogy készen állok a következő szintre lépni.
Nem értem, hogy Jesse miért ölte meg magát.
Szóval elhiszed, amit a biztonságiak mondtak?
Miért? Talán tudsz valamit?
Nem tartod furának, hogy mindkét barátod öngyilkos lett
még az első félév vége előtt?
Dehogynem tartom furának. Jesse jól érezte magát itt,
és bele volt zúgva a barátnődbe.
Megan-nek pedig rengeteg terve volt.
Épp ezért semmi értelme.
Figyelj Aaron, én találtam rá Megan-re, amikor meghalt.
Megölték, és Wes meghamisította a halotti bizonyítványát.
- Láttad a halotti bizonyítványát? - Nyomoztam egy kicsit.
Wes benne van valamiben, ami nagyobb annál, mint bárki is gondolná.
Oké, akkor keressük meg. Hallani akarom, hogy ő mit mond.
Amikor azt mondtad, hogy Wes valószínűleg kutat,
nem gondoltam, hogy éppen itt, a Whitmore Házban.
Olyan neki ez a hely, mint a második otthona.
Mire vársz? Gyere be.
Szóval, kié ez a hely?
Nem akarok nagyképűnek tűnni, de gyakorlatilag az enyém.
Része a Whitmore alapnak, amit én örököltem a szüleim halálakor.
Ja. Légyszi ne ródd fel nekem.
Általában, amikor valaki megtudja, hogy Aaron Whitmore-nak hívnak...
Na várj. Whitmore a vezetékneved?
- Szóval akkor a tiéd a főiskola? - Sokan így gondolják.
Ez az apám.
Grayson Gilbert volt az Augustine társaság egyik legjobb tudósa.
Mit művelsz?
Örülök, hogy ezt nem érte meg.
Három hónapig fuldokoltam ebben,
mégis hogy képzeled ezt?
Úgy gondoltam, hogy ideje megbirkóznod a szorongásod forrásával.
Nem a Jesse-vel kapcsolatos
- érzelmeidet akarod levezetni? - Tessék?
Miért éreznék bármit is, csak mert a barátnőm
megölte a srácot, aki tetszett?
Jesse magán kívül volt, Elena pedig azt tette, amit kellett.
Nem, Elena azt tette, amit szerinte tennie kellett.
Ugyanúgy, ahogy szerinte Damonnel érdemes együtt járni.
Érted, hová akarok kilyukadni?
Egyébként nem színjátszás szakra jársz? Mégis mit tudsz a poszttraumás stresszről?
Hát, tudom, hogy próbáltál a magad módján megbirkózni vele, de nem sikerült.
Úgyhogy most...
jöhet az én módszerem.
- Ugye tudod, hogy ez emberrablás? - Egyszerűen csak benyugtatóztam.
Mi? Oké. Mégis mi folyik itt, Wes?
Vigyázok, nehogy Megan halála felhívja a figyelmet a munkámra.
A munkádra? A munkádra!
De hiszen a fertőzések terjedését tanulmányozod!
- Vámpírokkal dolgozom. - Tessék?
Léteznek, Aaron. És Elena Gilbert közéjük tartozik.
Az injekcióban, amit kapott, verbéna volt. Gondolj rá vámpírellenes szerként.
Ez az egyik óvintézkedésem.
Honnan van ez a sok holmi?
Már generációk óta folyik ez a munka. Titokban.
A családunk volt az úttörője. Az apád volt az oktató.
És a halála után,
a Whitmore Alap tovább finanszírozta a kutatásomat.
- Miért nem mondtad ezt még soha? - Mert eddig nem kellett tudnod róla.
A születésnapodon akartam elmondani.
Ez az, amiért a családod küzdött, és amiben hitt, Aaron.
Tekintsd az örökségednek.
Gyerünk, Elena, térj magadhoz.
- Szia. - Damon? Jól vagy?
Jól vagyok. Wes verbénát adott be neked.
Ha kimegy a hatása, talán ki tudunk szabadulni.
- Mi a fene folyik itt?
Miért vagy itt? Miért vagyok én itt?
Mert Wes folytatja a nagy Augustine hagyományt.
- Vámpírkínzással múlatja az időt. - Ezt ő mondta neked?
Nem volt rá szükség. Nem először vagyok itt.
Az egyik rokonom beárult az Augustine-oknak, 1953-ban.
Az az elmebeteg Dr. Whitmore minden nap megkínzott minket
kioperálta a testrészeinket,
minden elképzelhető módon gyötört minket,
és élénk képzelete volt.
Ugyanebben a cellában tartott, és hidd el, értékelem a dolog iróniáját.
- Mennyi ideig voltál itt? - Nagyjából 5 évig.
És hogyhogy nem őrültél meg?
Hiszed, vagy sem, lett egy barátom.
Isten hozott.
Dr. Whitmore nem tud betelni azzal, ahogy mi vámpírok, meggyógyulunk.
Napi egy pohár vért ad,
ami csak arra elég, hogy életben maradjunk.
Szedd össze magad, közlegény.
Enzo-nak hívnak.
Katona volt Európában, a világháború alatt.
És hogy került ide?
Dr. Whitmore egy tábori kórházban dolgozott,
amikor rájött, hogy Enzo vámpír.
Úgyhogy bedrogozta, és egy koporsóba zárva Amerikába hozatta.
Ő már 10 éve itt volt, mire én is csatlakoztam a bulihoz.
Nem jól csinálod.
A pillanatnak élsz, pedig a jövőnek kellene.
- Miféle jövőnek? - Amelyben bosszút fogsz állni.
Az én jövőmben például,
úgy kezdem a bosszút, hogy megölöm Whitmore kutyáját,
és elpostázom neki. Utánvéttel.
Rajta, képzeld el a jövődet. Használd a fantáziádat.
Igen. Már látom.
Damon...
Wes ismerte az apámat. Együtt dolgoztak.
Azt mondta, hogy az apám is Augustine volt.
Tudom, hogy az apám vámpírvadász volt,
de közben ő volt a helyi orvos.
Kedves volt, és gyengéd, és odaadó.
Nem vett volna részt ilyesmiben, ahol kivágják az ember szemét.
Az emberek tele vannak meglepetéssel.
Annyira sajnálom, hogy belekevertelek ebbe.
Nézz rám.
Megígérem neked, hogy kijuttatlak innen. Oké?
Kijuttatlak.
Caroline! Tudod, hogy mit csinálsz?
Igen. Vagyis benne van a könyvben. Máris megnézem.
Kettőtök közt volt... Tudod...
- Nem, nem tudom. - Jaj, dehogy nem tudod.
- Etyepetye. - Jesszusom, Katherine! Ez most komoly?!
Hát, ez nem volt se igen, se nem.
- Barátok vagyunk. - A te bajod.
- Szuper az ágyban. - Istenem, ezt nem akarom hallani.
Megvan! Oké, Stefan, expozíciós terápia.
Ennek során fokozatosan alkalmazzuk
a korábbi trauma elemeit, például fizikai tárgyak,
- a trauma körülményeit... - Oké, jó, jó, értjük.
Fejezd már be. Megfájdul a fejem attól a sok halandzsától, amivel traktálod.
Caroline? Caroline!
Segíteni akarok Stefannak, hogy megértse, mit csinálok.
Attól nem lesz jobb, ha úgy viselkedsz, mint egy sótlan tanárnéni
Nem kapok levegőt.
Egy dologban igazad van. Túl kell jutnia a problémája gyökerén,
Mert a jelenlegi állás szerint széf-1, Stefan0.
Hogy segíthetünk azon, aki mindig megment másokat?
Stefan, a hős. Ilyen a természete.
Magáért nem nagyon tud küzdeni, másokért viszont képes rá.
Van egy ötletem.
Damon, hogy élted túl azokat az éveket?
Enzo barátsága tartott életben.
Okot adott rá, hogy kapaszkodjak az emberségembe.
Érdekel a sport, Damon?
Habár azt hittem, hogy örökké rab maradok
Engem sem. Bármi más hobbi?
Jó borok, utazás, autók?
Én a Jaguárért vagyok oda. A kabrióért.
Amivel az ember vasárnap
le akarja nyűgözni a csinos lányokat.
Csináltál már ilyet?
Egyszer-kétszer.
Ugyan! Ennél biztosan többször!
A lány, akinek csaptam a szelet, inkább a lovashintót szerette.
Csak egy lány volt?
Nem találkoztam hozzá hasonlóval.
Akkor jogos.
- Na és te? Voltak csinos lányok? - Túl sok, hogy számon tartsam.
Illetve volt egy. Maggie-nek hívták.
- Hol ismerted meg? - Ezen a szent helyen.
- Dr. Whitmore-nak dolgozott. - Ó, csodás!
Az volt. Nagyon is.
Kedves volt hozzám.
Itt ült a folyosón, és jegyzetelt, miközben megfigyelt.
Ezért szerettél bele?
És lélegzetelállítóan szép volt.
Ne értsd félre, ő nem vett részt a kínzásban és a kísérletekben.
Sőt, sokáig azt hitte,
hogy Dr. Whitmore nem tesz mást, csak megfigyeli a viselkedésemet.
Nem volt szívem elárulni neki.
Örültem a társaságának, érted?
Igen.
Amikor végül rájött, hogy mi folyik itt, nem tudta elviselni.
Azt mondta, hogy sajnálja, és elment.
Hát, tudod...
amúgy se jött volna össze. Te vámpír vagy, ő ember...
Kezdettől halálra volt ítélve a dolog.
Lehetnél kicsit optimistább is.
Na, ki jön?
21051-es, te erősebbnek tűnsz.
Ezt sértésnek veszem!
Sokkal energikusabb vagyok, mint a szomszédom.
- Hogyhogy nem vette észre? - Akkor te jössz.
Miért csinálja ezt velünk?
Azért, 21051-es, mert a biológiai felépítésetek
legkisebb oszthatatlan részét keresem.
Amint megértem, hogy működtök sejtszinten, hasznotokat vehetem.
Uramisten, Damon... Na jó, Stefan úgyis rájön.
Ha nem mész haza, és senki nem hall felőlem,
- akkor meg fog találni. - Optimizmusból ötös.
De sajnos Stefan nem is tudja, hogy ez a hely létezik.
- De hiszen 5 évig itt voltál. - Először azt hittem,
ki fog szabadítani. De nem tette.
És amikor megszöktem,
nem volt értelme még több okot adni neki a bűntudatra,
szóval sosem mondtam el, mi történt.
Senkinek se mondtam el.
De hát megszöktél. Hogy csináltad?
Évente egyszer kiengedtek a pincéből.
Az Augustine-ok minden szilveszterkor koktélpartit tartottak,
kis vámpírbüfével a sarokban.
Gyengék voltunk a verbénainjekcióktól
félholtak a mindössze napi egy pohár vértől
és meg voltunk láncolva.
Ezen a kis éves összejövetelen Dr. Whitmore
bemutatta a barátainak,
mire jutott a kísérleteivel.
Mrs. Fell nagylelkűen felajánlotta a kezét erre a kis demonstrációra.
Kérem, figyeljenek.
A vendégei ihattak belőlünk,
hogy bemutassa a vámpírvér gyógyító erejét.
A vágás teljesen begyógyult ideg-és izomkárosodás nélkül.
Nézzék csak meg.
De pozitívum, hogy Enzo-nak támadt egy ötlete.
Az a helyzet a napi véradagunkkal,
hogy alig elég egy vámpírnak a túléléshez.
Viszont, ha egy vámpír két adagot inna minden nap,
degy éven keresztül, meg tudna erősödni.
Szóval, mire elérkezik a szilveszter,
az a vámpír képes lesz küzdeni.
Biztos, hogy sikerülne?
Biztos, hogy csak a segítségeddel sikerülhet.
Csak döntsük el, melyikünk legyen az.
Rendben Damon. Kő-papír-ollóval fogjuk eldönteni.
A papír befedi a követ.
Hát legyen. Te nyertél. Te vagy a főnök.
Tessék az adagom.
364 napunk van rá, hogy felkészítsünk. Proszit.
- Na, és bevált? - Nagyjából.
- Hogy szabadultál ki? - Nem számít, Elena.
Megerősödtem, és kijutottam. Nem volt szép. Elég, ha ennyit tudsz.
Tessék, itt van. Még egy ajándék.
Ez a dédnagyapádé volt.
Óvintézkedés a vámpírkutatás miatt.
Az Anna Ruby kemping. Ott haltak meg a szüleim.
Tudom.
Mégsem állat támadás volt, igaz?
Én találtam rájuk, Aaron. Te a holttestük mellett voltál.
Egyből tudtam, hogy vámpírok támadták meg őket.
Ezért folytattam az apád munkáját.
Hogy ez, ne történhessen meg többet.
Remélem, te is csatlakozol.
Próbálj meg nem nagyon haragudni rám.
Bemásztam melléd, amíg nem voltál magadnál,
és Caroline bezárt minket. Ez az egyetlen megoldás.
Engedj ki innen! Caroline!
Tudom, hogy egy kicsit extrém módszer,
de a kis lépésekben való haladás nem vált be.
Látod? Ezért nem szabad haragudnod rám,
mert amikor dühös vagy, zaklatott leszel, és erőszakos,
és letéped az emberek fejét. De én segítek megoldani.
Caroline, engedj ki innen, mielőtt ártok neki!
Épp ez a lényeg, Stefan.
Le kell gyűrnöd a szorongásod kiváltó okait, érted? Különben megölsz.
- Az életeddel játszol. - Amúgy is haldoklom, okostojás.
Épp te akarsz életben tartani. Rajtam a sor, hogy segítsek neked.
Nem bírok itt maradni. Kérlek!
Te Stefan Salvatore vagy. Kapd össze magad.
Nem, nem, nem!
Wes nemsokára újra lejön ide,
és mi ketten leszünk a legújabb Augustine kísérlet.
Muszáj elmondanod, hogyan szabadultál ki, Damon!
- Jobb, ha nem tudod, Elena. - Miért? Azt hiszed, elítéllek?
Damon, szeretlek.
Ezek az emberek 5 éven keresztül kínoztak téged.
Bármit is kellett tenned, nem érdekel.
Jól van.
A következő Augustine parti 1958-ban volt.
Egész évben én ittam meg Enzo adagját.
Néha azért ő is ivott néhány cseppet, hogy ne száradjon ki
És ahogy ő gyengült, én egyre erősebb lettem a plusz vértől,
pont, ahogy megjósolta
Hölgyeim és uraim, mindjárt éjfél,
és szerintem jó lenne, ha az új évet
egy pohár vámpírvérrel köszöntenénk. Mit szólnak hozzá?
Most láthatod.
Damon! Ki kell jutnunk innen!
Most azonnal!
Verbéna!
Gyerünk, sikerülni fog!
Enzo rám bízta az életét.
A tűz egyre jobban tombolt.
Vagy halálra égtem volna, vagy újra elkapnak,
és soha többé nem lett volna esélyem megszökni.
Úgyhogy mentettem az irhámat.
Damon...
Sajnálom, Enzo.
Damon, kérlek!
Tudtam, hogy csak úgy menekülhetek meg, ha nem törődöm Enzo-val.
Kikapcsoltam az érzelmeimet.
Ne, ne! Ne hagyj itt Damon.
Ne menj el, kérlek! Damon!
Hagytam meghalni a barátomat.
Kérlek, ne hagyj itt! Damon!
dNe menj el! Damon! Damon!
Azután minden rendben volt.
Minden rendben volt.
Mi a helyzet odabent?
Nem kapok levegőt. Úgy érzem, meg fogok halni.
Mi lenne, hogyha gondolkodnánk?
Szerintem tényleg van némi igazság abban a hasonmás próféciában.
Szerintem még mindig szereted Elena-t.
Szerintem kiborít a tény, hogy Damont választotta helyetted,
és a legszívesebben elhúznál ebből a poros kisvárosból,
olyan messze a boldogságuktól, amennyire csak lehetséges.
És mégis, valamiért,
folyton találsz valami ürügyet, hogy Mystic Fallsban maradhass.
Szerintem én is csak ürügy vagyok.
- Meg foglak ölni! - Helyes!
Add ki magadból, Stefan. Szerintem ez jót tesz.
Habár ne feledd, hogy szerettél mielőtt meggyűlöltél.
Van bármi oka annak, hogy ezt egy széfbe zárva akarod megbeszélni velem?
Igen! hogy bebizonyítsam, hogy nem a széf a problémád.
Mégis hogy mondhatod ezt?
Az a problémád, hogy nem nézel szembe a valódi gondokkal.
A széfben átélt haldoklás, a halál fájdalmának átélése újra és újra,
könnyebb a fizikai fájdalomra koncentrálnod,
mint az összetört szívedre, amiért Elena elhagyott.
Az a problémád, hogy nem vagy kapcsolatban a pillanat valóságával,
úgyhogy hozzunk vissza a jelenbe, rendben?
A jelen pillanatban inni fogsz belőlem, vagy megmented az életem?
Küzdj ellene, Stefan. Küzdd le!
Itt vagyok.
Veled vagyok.
Együtt vagyunk.
Olyan csend volt, már kezdtem aggódni!
Látod? Élve kijutottál!
- Mi a fene ez a hely? - Aaron?
Szuper! Mini-Wes.
Azt se tudtam, hogy van itt egy pince.
- Aaron, segítened kell rajtunk. - Tudni akarom az igazat.
Amikor először találkoztunk, egy csomó kérdést tettél fel nekem.
- Ügyes vagy, cowboy. - Képzeld, még sosem használtam pisztolyt!
És még nem is öltem meg senkit. Nem úgy, mint te.
Te meg miről beszélsz?
Wes azt mondta, Megan-nel egy vámpír végzett.
- És azt hiszed, Elena tette? - Nem!
Megan ebben az épületben volt. Engem pedig akkor még nem hívtak be...
Wes azt mondta, a szüleimet is egy vámpír ölte meg.
- Talán az is te voltál. - Nem. Aaron, az lehetetlen!
Mi másért érdekelnélek annyira?
Nyugalom.
Miért tettél úgy, mintha a barátom lennél?
- Ez egy vámpír! - De nem az, aki megölte a szüleidet.
Mert az én voltam.
Mit mondtál?
- Beszélj. - Damon, mit művelsz?
1958-ban, miután Enzo meghalt a tűzben,
egyedül kellett megvalósítanom a bosszúmat.
Igen. Már látom.
Előbb kiirtom az Augustine társaságot,
aztán megölöm a Whitmore család minden tagját.
Béna. Azt mondtam, használd a fantáziádat.
Egy ember kivételével.
Hagyom, hogy az az egy felnőjön, családot alapítson,
és akkor újra kinyírom a Whitmore-okat.
Kiirtom a következő generációt is, csak egy embert hagyok meg,
hogy tovább vigye a nevet.
Aztán kiirtom a következő generációt, és így tovább. És így tovább.
És pontosan ezt is tettem.
- És hány Whitmore-t öltél már meg? - '58 óta?
Nem számoltam.
Mikor volt az utolsó?
- Damon, mikor volt az utolsó? - Pár hónapja.
Sara-nak hívták. Egész Charleston-ig kellett mennem miatta.
Kis kiruccanás volt. Nem tudtál róla.
De akkor már együtt voltunk.
Egy fantasztikus nyár kezdetén.
- Fogalmam se volt róla. - Mondtam, hogy nem szép.
Ne!
Nem segítene valaki? Tudom, hogy vámpír vagyok, de ez iszonyatosan nehéz.
Stefan?
Hahó?
Csak hogy tudd, ezekből én csak egyet törtem össze.
Amúgy is ronda volt. Nem nagy veszteség.
Hát, azt hiszem, neked volt igazad.
Könnyebb volt a fizikai fájdalomra koncentrálni, mint a szakításra.
Tovább kell lépnem.
Vagyis, elismered. Tényleg tudom, mit csinálok.
Őszintén szólva, én sosem tudom pontosan, hogy mit csinálsz, Katherine.
Hát, Stefan, néha...
én se tudom.
Mint például most...
Szia Elena, ma este valószínűleg anyánál alszom.
Azt hiszem, hivatalosan is honvágyam van.
Szóval majd hívlak, hogy mikor...
"Stefan..."
Te jó ég!
Hívj, amint megkapod ezt.
Sajnálom, hogy így kellett megtudnod, mi történt a szüleiddel.
Azt tudtam, hogy egész életemben hazudtak nekem. Mégis mi a fene folyik itt, Wes?
Üldözni fognak a barátaink? El kéne tűnnöm innen?
Nem lesz bajod. Járj tovább a suliba. Éld az életed.
Majd hívlak.
Hát ez várható volt.
Elena...
Elena?
Elena! Elena!
Ez meg mi?
Helló. A 12144-es vagyok.
Enzo a nevem. 4-es vagyok.