Tidligere:
-Silas? -Hallo, skyggebilde.
Når jeg lukker øynene, føler jeg at jeg drukner i safen. Det må ta slutt.
Jeg har en fiende jeg aldri kan unnslippe, tiden. Farvel.
-Hva gjør du? -Dør av elde.
Du er Katherine Pierce, skjerp deg.
Vampyrblod i kroppen er første skritt mot en ny vampyr.
Dette er det andre.
-Han river av meg hodet! -Nei! Bli her!
Unnskyld.
Hvorfor står det 12144? Jeg var 21051.
Er du en Augustin-vampyr?
De blir nok kjempeglade for å få deg tilbake.
Det var verden sett fra din lokalstasjon,-
-11. juni 1953. God natt, Mystic Falls.
Hei. Jeg ser etter Joseph Salvatore.
Du fant ham.
Jeg elsker stilen. Hvis du ikke lykkes med pensjonatet,-
-kan det bli luksusbordell.
Jeg håper Stefan kommer snart. Når snakket dere sammen sist?
Han ringer ikke og skriver ikke. Ikke jeg heller.
Jeg forlot ham jo på en togperrong under 2. verdenskrig.
Du har tid til å bli en bedre mann.
Jeg vet ikke om jeg har det i meg.
Beklager, Damon. Jeg kunne ikke si nei til pengene.
Nå slipper jeg å betale.
-Hvem er du? -Legen din fra nå av.
-Hva er det du gjør? -Bare litt jernurt.
-Hva er det du gjør? -Jernurt holder deg i ro.
Wes, hvorfor er jeg her?
Jeg mistet et studieobjekt i går. Du skal erstatte ham.
Kjære dagbok. Jeg er fremdeles i live.
Stefan reddet meg fra å ta selvmord. Nå holder han øye med meg.
Han sier at det er terapeutisk å skrive hva jeg føler om at jeg dør.
Dype tanker, bla, bla, bla... Jeg er sliten å hånden.
Hva slags idiot skriver ned alt de føler?
Er dette fra profetien om at dobbeltgjengerne dras mot hverandre?
-Da vil jeg ha pengene tilbake. -Jeg vil hindre deg i å ta selvmord.
Å spille nevrotisk bestemor gir meg ikke akkurat livslyst.
Har du ikke noe bedre å gjøre enn å se meg skrive?
Hva skal du gjøre? Du har panikkanfall ennå.
-Det går fint. -Ja, du har perfekt mental helse.
-Etter tre måneder i en safe. -Jeg jobber med det.
Ja, jeg hørte det i stad. I biblioteket.
Det hørtes ut som om du knuste en stol. Kanskje to?
Skal du hjelpe meg, når du ikke kan hjelpe deg selv?
-Betyr det at du vil leve? -Jeg trenger en som gir alt.
Jeg ringte etter forsterkninger.
-Hva gjør du her? -Jeg hørte at du trenger hjelp.
-Gjorde du? -Moren min skaffet oss noe.
Jeg har vasket den.
-Hei, Aaron. -Har du hørt det? Jesse er død.
Han tok selvmord i går. Sikkerhetsvakten kom og sa det.
Herregud. Så leit å høre.
Dette colleget skulle være annerledes. Jeg ville bort fra sånt.
Jeg forstår.
Etter alt du har opplevd og alt du har mistet-
-ville jeg også ønsket en ny start.
Hvordan?
Jeg har ikke startet noe på nytt. Alle problemene fulgte meg hit.
Jeg er nok ikke den rette å be om råd.
Hvis det ikke gjaldt Jesse, hvorfor kom du hit?
-Jeg vil ikke plage deg nå. -Dagen kan ikke bli verre.
Greit. Du fortalte at Wes er vergen din.
Ja. Siden forrige sommer. Etter at tante Sara døde.
Ser du hva jeg mener? Alle rundt meg dør.
Munterheten min gir meg så mange venner. Det er...
Unnskyld. Bare fortsett.
Damon dro for å møte Wes i går og ingen har sett dem siden.
Jeg er litt bekymret. Jeg vet at det passer dårlig nå-
-men kan du hjelpe meg å finne Wes?
Ja. Jeg vet hvor vi kan lete.
Det gikk ikke så bra med de forrige Augustinerne.
-Du får dårlig karma av dette. -Sa du det til dr. Whitmore?
Dr. Whitmore snakket ikke så mye.
Jeg skulle gjerne hatt en gratis helsesjekk, men du må la meg gå.
Godt forsøk. Jeg har jernurt.
-De fleste ville spandert middag. -Dette er for vitenskapens skyld.
-Hva snakker du om? -Blodet ditt helbreder andre.
Kroppen heler seg selv og regenerer organer når jeg fjerner dem.
Det har ingenting med vitenskap å gjøre, så...
Du snakker for mye.
Så dere holder fortsatt på? Øyeundersøkelser og sånt?
Jesse beviste at det er mer enn det. Han trengte vampyrblod.
Nå skal jeg gå videre i forskningen.
Jeg forstår ikke at Jesse kunne ta selvmord.
-Tror du på det de sa? -Vet du noe annet?
Er det ikke rart at begge vennene dine tok selvmord?
Ja. Jesse elsket å være her. Han var forelsket i venninnen din.
-Megan hadde så mange planer. -Det virker merkelig.
Jeg fant liket av Megan da hun døde. Hun ble drept.
-Wes forfalsket dødsattesten. -Så du den?
Jeg gravde litt. Wes er med på noe større enn vi ante.
Jeg vil høre hans side av historien.
Da du sa at han forsket, skjønte jeg ikke at det var her.
Dette er som et hjem. Hva venter du på? Kom inn?
-Hvem er det som eier det? -Teknisk sett er det meg.
Det er i Whitmore-stiftelsen. Jeg arvet den da foreldrene mine døde.
Når folk får vite at jeg heter Whitmore, pleier de...
Vent... Heter du Whitmore? Så du eier skolen?
Det er det de tror.
Det er faren min.
Gilbert var en av de beste legene Augustinerne har hatt.
Hva i helvete?
Bra han ikke fikk se dette.
Jeg var tre måneder i den, hva tenkte du på?
Det er på tide at du takler årsaken til PTSD-en.
Sikker på at det ikke gjelder Jesse?
At bestevenninnen min drepte han jeg var forelsket i?
-Elena gjorde det hun måtte. -Hun trodde hun måtte.
Som hun trodde Damon kunne bli en god kjæreste. Forstår du?
Er ikke du dramastudent? Hva vet du om PTSD?
Jeg vet at du prøver å takle det på din måte og mislykkes.
Så nå skal du prøve på min måte.
-Du vet at dette er kidnapping?! -Det var bedøvelse.
-Hva er det som foregår? -Arbeidet mitt må ikke bli bemerket.
Arbeidet? Du studerer smittsomme sykdommer!
Jeg studerer vampyrer. De finnes faktisk.
Elena Gilbert er en av dem.
Det var jernurt. Det virker som gift mot vampyrer.
-Hvor har du fått det fra? -Arbeidet har pågått i generasjoner.
Familien din startet det. Faren din lærte meg opp.
Etter at han døde, fortsatte stiftelsen å støtte meg.
-Hvorfor har du ikke fortalt det? -Du trengte ikke å vite noe før.
Jeg ville si det på bursdagen din.
Det var dette familien din kjempet for og trodde på. Arven din.
Elena, du må våkne.
-Hei. -Damon, er du...
Det går bra. Wes ga deg jernurt. Kanskje vi kan bryte opp disse.
Hva er det som foregår? Hvorfor er vi her?
Wes viderefører Augustin-tradisjonen med å torturere vampyrer.
-Sa han det? -Nei. Jeg har vært her før.
En i familien solgte meg til Augustinerne i 1953.
Dr. Whitmore skar i oss, tok biter fra øynene våre.
Drev oss så langt han kunne. Og det var et stykke...
Han holdt meg i denne cellen. Jeg har tenkt over ironien i det.
-Hvor lenge var du her? -Fem år.
-Hvordan unngikk du å bli gal? -Jeg fikk faktisk en venn.
Velkommen.
Dr. Whitmore blir aldri lei av å se oss heles.
Han gir oss et glass blod om dagen. Nok til å overleve. Reis deg, soldat.
Jeg heter Enzo.
Han var soldat under 2. verdenskrig.
-Hvordan endte han her? -Dr. Whitmore jobbet på krigssykehus.
Han dopet ham ned, stengte ham i en kiste og sendte ham hit.
Han hadde vært her i ti år da jeg kom.
Du gjør det feil.
Du lever for øyeblikket. Du må leve for fremtiden. Når du får tatt hevn.
Jeg skal begynne med å drepe hunden hans og sende den til ham.
Se for deg din hevn. Bruk fantasien.
Ja, jeg ser det for meg.
Damon, Wes kjente faren min.
De jobbet sammen.
Han sa at faren min var Augustiner.
Jeg visste at han var vampyrjeger, men han var også småbyens lege.
Han var snill og kjærlig.
Han var ikke med på å skjære ut øyne.
Folk er fulle av overraskelser.
Jeg er så lei for at jeg blandet deg inn i dette.
Se på meg.
Jeg lover at jeg skal få deg ut herfra.
Jeg skal få deg ut.
Caroline? Vet du hva du driver med?
Ja, det står i boken min. Jeg skal finne det.
-Har dere noensinne... Du vet. -Jeg vet ikke.
Kom igjen. Du vet... Har dere?
-Katherine?! Seriøst? -Det var hverkan et ja eller et nei.
-Vi er venner. -Synd for deg. Han er god i sengen.
Jeg vil ikke høre det. Stefan, her står det:
"In vivo eksponering introduserer elementer i tidligerer traumer."
"Objekter, årsaker..."
Vi skjønner. Slutt å snakke.
Caroline? Caroline!
Jeg må forklare Stefan hva jeg gjør.
Jeg får ikke puste.
Du har rett i èn ting. Han må komme over roten til problemet.
Nå er det en-null til safen.
Hvordan hjelper du han som alltid redder andre? Stefan er helten.
Han redder ikke seg selv, men alle andre.
Jeg har en idé.
Damon, hvordan overlevde du?
Vennskapet med Enzo holdt meg i live,-
-så jeg holdt på menneskeligheten.
-Er du sportsfan? -Selv da jeg trodde det var for evig.
Ikke jeg heller. Andre interesser? Fine viner? Reiser? Biler?
Jeg foretrekker Jaguarer. Kabrioleter.
Sånne du kjører på søndager for å imponere en pen jente.
-Har du gjort det? -Et par ganger.
Det må være mer enn det?
Jenta jeg ville imponere liker hest og vogn bedre.
-Bare én jente? -Har aldri møtt noen som henne.
Ja vel.
Hva med deg? Noen pene jenter?
For mange til å holde telling.
Det var faktisk én. Hun het Maggie.
-Hvor traff du henne? -Her, av alle steder.
-Hun jobbet for dr. Whitmore. -Sjarmerende.
Det var hun. Veldig.
Hun var snill mot meg. Hun satt her og noterte mens hun observerte meg.
-Falt du for henne da? -Hun var også utrolig vakker.
Hun var ikke med på torturen og eksperimentene.
Lenge forsto hun ikke at Whitmore gjorde mer enn å observere meg.
Jeg orket ikke å fortelle henne det. Jeg var så glad for å ha henne her.
Da hun innså hva som foregikk, orket hun ikke mer.
Hun sa at hun var lei for det, og så dro hun.
Du vet vel at det ikke ville ha fungert uansett?
Du er vampyr og hun menneske. Forholdet var dømt til å mislykkes.
Du må bli mer optimistisk.
Hvem er nestemann?
21051, du ser ut som du har mer energi.
Det er en fornærmelse! Jeg har mer energi enn naboen.
-Utrolig at du ikke så det. -Da er det din tur.
Hvorfor gjør du dette mot oss?
Fordi, 21051, jeg undersøker den minste delen av fysikken deres.
Når jeg forstår dere på cellenivå, kan jeg bruke dere.
Herregud. Stefan kommer til å finne ut av det.
Når du ikke kommer hjem og ingen hører fra meg, finner han oss.
Bra du er optimist, men Stefan vet ikke om dette stedet.
-Du var her i fem år. -Først trodde jeg han ville komme.
Da jeg rømte, ville jeg ikke gi ham mer skyldfølelse,-
-så jeg sa aldri noe.
Jeg sa det ikke til noen.
Men du rømte. Hvordan klarte du det?
De slapp oss ut av kjelleren en gang i året.
På nyttårsaften hadde de et selskap med vampyrutstilling.
Vi var svekket av jernurt, utsultet og lenket som dyr.
På festen kunne dr. Whitmore vise hva han hadde oppdaget.
Mrs. Fell har tilbudt seg å delta i demonstrasjonen. Følg med.
Han lot gjestene drikke av oss for å vise vampyrblodets legende kraft.
Det gror helt, uten skader på nerver og muskler.
Det var sånn Enzo fant på planen.
Rasjonen er såvidt nok til at én vampyr kan overleve.
Men hvis én vampyr drakk to rasjoner i et år, ville han bli styrket.
Neste nyttårsaften er den vampyren klar til å kjempe.
-Er du sikker på det? -Jeg kan bare prøve med din hjelp.
Vi må velge en av oss.
Greit, Damon. Vi spiller stein, saks, papir for å avgjøre det.
Papir dekker stein.
Greit, du vant. Her er rasjonen min.
Vi har 364 dager til å gjøre deg klar til festen. Skål.
-Gikk det? -Mer eller mindre.
-Hvordan kom du deg ut? -Det har ikke noe å si.
Jeg ble sterk og kom meg ut. Det er alt du trenger å vite.
Her er enda en bursdagsgave.
Den tilhørte oldefaren din. Den er til bruk under vampyrforskning.
Anna Ruby leirsted. Der foreldrene mine døde.
Det var ikke dyr som angrep, vel?
Jeg fant dem. Og deg ved siden av.
Jeg visste at vampyrer hadde angrepet dem.
Det var derfor jeg tok opp arbeidet, så det ikke skal skje igjen.
Jeg håper du vil delta.
Prøv å ikke bli sint på meg.
Jeg kom inn mens du var bevisstløs og Caroline har låst oss inne.
Slipp meg ut! Caroline!
Jeg vet at det er ekstremt, men å gå sakte frem virket ikke.
Det er derfor du ikke må bli sint. Når du blir sint, blir du voldsom-
-og vrir hodet av folk. Jeg skal hjelpe deg.
Caroline, få meg ut før jeg skader henne!
Det er poenget. Du må komme over det som utløser stresset.
Ellers dreper du meg.
Jeg dør uansett. Det er du som vil redde meg.
-Det er min tur til å hjelpe deg. -Jeg kan ikke være her.
Du er Stefan Salvatore, ta deg sammen.
Wes kommer ned igjen. Vi blir de nye forsøkskaninene.
-Fortell hvordan du kom deg ut! -Det vil du ikke vite.
Tror du jeg dømmer deg?
Damon, jeg elsker deg.
De torturerte deg i fem år. Jeg bryr meg ikke om hva du måtte gjøre.
Greit.
Den neste festen var i 1958.
Jeg hadde drukket Enzos rasjon, utenom noen få dråper.
Mens han sultet, ble jeg sterkere, som han sa.
Mine damer og herrer, det er snart midnatt.
La oss skåle i et glass vampyrblod.
Nå ser du den...
Damon! Vi må ut herfra!
Nå, Damon!
-Jernurt! -Kom igjen, du klarer det!
Enzo stolte på meg. Brannen var ute av kontroll. De ville tatt meg igjen.
Jeg ville aldri fått en ny sjanse.
Så jeg reddet meg selv.
Damon.
-Jeg er lei for det, Enzo. -Vær så snill...
Hvis jeg skulle redde meg selv, måtte jeg slutte å bry meg om Enzo.
Så jeg skrudde av følelsene.
Nei, ikke la meg være igjen her.
Ikke gå! Damon!
Jeg lot vennen min dø.
Ikke gå fra meg!
Etter det gikk alt bra.
Det gikk bra.
-Hvordan går det der inne? -Jeg får ikke puste, jeg dør.
Jeg har brukt tiden til å tenke.
Jeg tror det er noe sant i profetien.
Jeg tror du fremdeles elsker Elena og hater at hun valgte Damon.
Du vil bort fra denne småbyen og så langt unna dem som mulig.
Men du finner på grunner til å bli i Mystic Falls.
Jeg er den siste unnskyldningen.
-Jeg skal drepe deg! -Bra. Få det ut. Det er sunt.
-Men husk at du elsket meg. -Må vi snakke om det i en safe?
Det er for å vise at safen ikke er problemet.
Problemet er at du ikke takler det som virkelig plager deg.
Smerten ved å dø om og om igjen i safen-
-er lettere å fokusere på enn det at Elena forlot deg.
Problemet er at du ikke er tilstede i nåtiden,-
-så la oss få deg tilbake.
Akkurat nå, skal du drikke av meg eller redde livet mitt?
Kjemp imot, Stefan. Kjemp imot!
Jeg er her. Jeg er her.
Jeg er her sammen med deg.
Vi er sammen.
Det var så stille at jeg ble bekymret.
Ser du? Du kom deg ut i live.
-Hva er dette for et sted? -Aaron?
-Flott. Mini-Wes. -Jeg visste ikke om kjelleren.
-Du må hjelpe oss... -Jeg vil ha sannheten.
Da du traff meg i Megans begravelse, stilte du mange spørsmål.
-Stødig, cowboy. -Jeg har aldri drept noen før.
I motsetning til deg. Wes sa at en vampyr drepte Megan.
-Tror du det var Elena? -Megan var her inne.
-Jeg var ikke invitert inn. -En vampyr drepte foreldrene mine.
Kanskje det også var deg? Hvorfor er du så interessert i meg?
-Hvorfor lot du som du er min venn? -Hun drepte ikke foreldrene dine.
Det var bare meg.
Hva sa du?
-Fortell. -Hva er det du gjør?
I 1958, etter brannen, var Enzo død. Jeg måtte ta hevn alene.
Jeg ser det for meg.
Når jeg har drept alle Augustinerne, skal jeg drepe familien Whitmore.
-Bruk fantasien, sa jeg. -Unntatt én person.
En skal få vokse opp og stifte familie.
Så skal jeg drepe dem.
Så tar jeg generasjonen etter det. Bare én skal føre navnet videre.
Så tar jeg generasjonen etter det. Og så videre... Og videre.
Det var det jeg gjorde.
-Hvor mange har du drept? -Siden 1958?
Jeg har mistet tellingen.
Når var den siste? Damon, når var den siste?!
For noen måneder siden. Hun het Sara.
Jeg måtte helt til Charleston for å finne henne. En helgetur.
-Du visste ikke om det. -Vi var sammen da.
-Vårt livs sommer. -Jeg ante ingenting.
Jeg sa at det ikke var noe hyggelig.
Nei!
Kan jeg få litt hjelp? Denne er skikkelig tung!
Stefan? Hallo?
Jeg ødela faktisk bare en av dem.
Den var stygg. Det er bedre uten.
Du hadde visst rett.
Det var lettere å fokusere på fysisk smerte enn på bruddet.
Jeg må gå videre.
Du innrømmer at jeg vet hva jeg driver med?
Jeg vet aldri hva du driver med, Katherine.
Vet du, Stefan... Noen ganger vet ikke jeg det heller.
Akkurat nå, for eksempel.
Hei, Elena. Jeg blir nok hos mamma i natt. Jeg har hjemlengsel.
Jeg sier fra når...
Herregud! Ring meg når du får denne beskjeden.
-Beklager at du fikk vite det sånn. -Du har løyet hele livet mitt.
-Kommer andre til å angripe meg? -Det går bra. Gå på skolen.
Lev livet ditt. Vi snakkes snart.
Jeg fortjente vel det.
Elena?
Elena?!
Elena!
Hva er det som skjer?