În episoadele anterioare...
Dragostea m-a adus în Mystic Falls...
Te iubesc, Damon.
...tot dragostea m-a îndepărtat.
- Silas. - Bună, umbra mea !
Şi tocmai când credeam ca suntem in siguranţă,
duşmanii ne-au luat tot.
Nu sunt pregătită să fiu moartă, Jeremy.
Le pot spune tuturor că eşti cu familia.
Poate că nu te pot atinge, dar îţi sunt alături.
Vieţile...
Ce îi faci fratelui meu ?
Îi prăjim creierul lui Silas.
Stefan, ne-ai lipsit.
Nu am idee cine sunteţi.
Şi chiar amintirile.
"12 Martie, 1922. Am fost inconştient zile întregi.
M-am trezit în sângele unui străin,
în locuri pe care nu le recunosc, cu femei pe care nu mi le amintesc."
Simt că trăiesc din nou."
Bine. Cred că am citit destul.
- Nada ? - Ştiu că "nada" înseamnă "nimic".
Ştiu ce zi e, ştiu ce an e,
ştiu că această maşină are un motor V-8,
am citit două jurnale, şi nu am absolut nici o amintire
despre cine naiba sunt.
Păi...
Şi asta ar trebui să mă ajute ?
Da, şi nu. Tehnic, da pentru că eşti vampir.
- Ciudat. - Practic, nu, pentru că tu eşti... Tu.
Da. Nesătulul vampir spintecător, însetat de sânge, din Monterrey.
Şi suntem abia în 1920, puiule.
Păi, scuze, dar e mult de procesat. Eşti vampir, nu om al peşterii.
Deci, stai să văd dacă am înţeles.
Te-am ajutat să furi maşina asta,
am aflat că sunt un vampir care şi-a ucis propriul tată,
şi, totuşi, sunt curat ca lacrima ?
Eşti un om cu principii, Stefan,
căruia i-a şters memoria o vrăjitoare de 2 000 de ani.
Da. Probabil că vrăjitoarea aia de 2 000 de ani
conduce mai repede decât tine.
Stai. Lasă-mă să ghicesc. Fratele distractiv, fratele precaut.
- Ce faci ? - Ai încredere în mine ?
- Am de ales ? - Nu.
Am înţeles. Tu eşti fratele distractiv.
JURNALELE VAMPIRILOR
Te rog spune-mi că nu a fost o nebunie
să-l las pe Damon să rezolve singur problema cu amnezia.
Ce a spus mai exact ?
Un singur mesaj: "Deocamdată, e bine."
Ceea ce, în limbajul lui Damon...
Înseamnă că probabil au devorat o trupă de cercetaşe până acum.
- Caroline. - Glumesc... Într-un fel.
Deci... Nu e neobişnuit
pentru pacienţii cu amnezie retrogradată
sau alte traume ale creierului să devină instabili.
Bine, Dr. Forbes.
De când ştii atât de mult despre amnezie ?
E posibil să fi studiat la chimie, biochimie, microbiologie aplicată,
biologie moleculară şi cu "Anatomia lui Grey,"
cel adevărat şi serialul de televiziune.
- Ai făcut toate astea pentru Stefan ? - Bineînţeles.
Mai încerc şi să-l impresionez pe Dr. Maxfield.
M-am gândit că, dacă mă apropii de el,
şi intru la cursurile lui de biologie, poate pot înţelege de ce a muşamalizat
faptul că un vampir a ucis-o pe colega noastră de cameră.
Şi mai e posibil să am un coleg de studiu.
Bună, Dr. Maxfield. Eşti pregătit să studiezi, Jesse ?
Jesse ? Asistentul doctorului Maxfield incredibil de sexy, amuzant,
şi miraculos de singur ?
Îl aduc la cimitirul oraşului nostru pentru ceremonia clopotelor.
- Ca primă întâlnire înfiorătoare ? - Ca întâlnire de studiu.
Cât sunt acolo, pot să trag un clopot şi pentru mine şi Tyler,
având în vedere că relaţia noastră pe patul de moarte.
- Pe luni, doctore. - Stai departe de necazuri.
Ne întâlnim acolo ? L-ai putea aduce pe Stefan.
Adică, ironia face să se numească "Ziua Rememorării".
Sper, chiar sper.
Depinde de cum va reacţiona Stefan
când va auzi ce trecut întunecat şi tumultos a avut.
Bine. Vorbim mai târziu.
Pentru Unchiul Steve !
Unchiul Steve !
Da !
Oraşul ăsta e mereu aşa de entuziasmat de morţi ?
În spiritul tradiţiei morbide a oraşului, ne întoarcem în 1820
când toţi erau atât de paranoici în ce privea holera,
încât uneori îngropau pe câte unul înainte să fi murit.
Deci, avem o sărbătoare dedicată îngropării oamenilor de vii ?
Erau atât de paranoicii, încât cereau să fie înmormântaţi cu o sfoară
legată de un clopot aflat deasupra mormântului,
apoi toată familia stătea lângă mormânt 24 de ore,
sperând să audă clopotul şi cel drag să se întoarcă,
dar acum e doar o scuză jalnică de a te îmbăta.
- Bună. - Bună.
Scumpo, mai vrem un rând, te rog.
Imediat.
Ce naiba a fost asta ?
Asta, fratele meu, a fost pofta ta
pentru ceva puţin mai tare decât o pungă cu sânge.
Atunci, care e problema ?
Toată ziua ai încercat să mă convingi că sunt vampir. Sunt convins.
Lasă-mă să mă comport ca atare.
Din păcate, Stefan, sunt două tipuri de vampiri în lume, bine ?
Cei care pot fi moderaţi, şi tu...
Nu sunt psiholog...
- Corect ? - Corect.
Dar poate că, ucigându-ne tatăl, transformându-te pe în vampir
şi toată trauma asociată cu asta
m-a transformat în vampirul care se hrăneşte cu oameni
şi apoi le smulge capetele,
dar acum că nu am acele amintiri şi acea vinovăţie, poate,
chestia cu spintecarea nu va mai fi o problemă.
Să nu verificăm, bine ?
Şi eu care credeam că aducerea aminte a două secole
poate fi plictisitor.
- Aminteşte-mi numele tău din nou. - Elena.
Elena. Corect.
- Nu i-ai spus despre mine ? - 200 de ani e o perioadă lungă.
Corect. Păi...
Nu te opri din cauza mea.
Scuze. Eu... Am alergat un pic.
Ce faci aici ?
Nu e ca şi cum am Netflix unde sunt.
Tu antrenându-te e principala mea sursă de divertisment.
Epuizam surplusul de adrenalină.
Şi fiecare fată de pe lumea cealaltă îţi mulţumeşte.
Deci, aşa facem acum ? Tu faci glume morbide,
în timp ce eu îi evit pe toţi prietenii noştri pentru tine ?
Nu pot face nimic pentru a-i reda memoria lui Stefan, Jeremy.
Dar ei nu ştiu asta, pentru că nu ştiu că eşti moartă.
Aşteaptă să-i ajuţi, fiindcă asta faci tu. Tu ajuţi.
Parcă ziceai că îmi vei susţine deciziile.
Vreau, Bon, dar nu aşa.
- Salut. - Salut, Jer.
Ai o secundă ? O cam iau razna aici.
Da. Da. Ce se întâmplă ?
M-am trezit azi-noapte acoperit de noroi, cu asta.
- Ciudat. - Da, ştiu.
Habar n-am de unde a apărut. Mi-am pierdut cunoştinţa.
Şi sunt destul de sigur că nu e prima dată.
De câte ori ai murit purtând inelul Gilbert ?
Nu. Nu cred că inelul Gilbert îmi face feste.
Nu. Trebuie să aibă legătură
cu motivul pentru care Silas nu mă putea controla.
A văzut ceva sau pe cineva
sau ce naiba a pus cehul ăla ciudat în capul meu,
dar cred că e încă acolo.
Ce e cu camera ?
Am pus în toată casa. Ca să-mi dau seama cu pierd timpul.
Ai vorbit cu Bonnie ?
Cred că e singura persoană care poate şti ce se întâmplă.
Da. E în Washington cu mama ei sau ceva de genul...
Şi nu poate răspunde le telefon ?
Cred că i-am trimis 300 de emailuri vara asta
şi ea mi-a răspuns de două ori. Am făcut ceva care a supărat-o ?
Nu ştiu. Nu mi-a spus nimic.
Jer, uite, trebuie să mă ajuţi să iau legătura cu ea, bine ?
Nu am mai dormit, bine ? Mi-e frică. Înnebunesc.
- Am nevoie de ajutorul ei. - Trebuie să plec.
Poftim ? Unde ?
Deci, domnule "Deocamdată, bine", domnule " Mă descurc cu fratele meu",
domnule "Ştiu ce fac"...
Hei. Nu am spus niciodată că ştiu ce fac.
- Pe cine suni ? - Pe Bonnie.
O vrăjitoare i-a făcut asta, poate că o vrăjitoare poate rezolva.
Mă ocup de asta, soro. Am sunat-o de zece ori.
Nu m-a sunat înapoi. Uite. Eu spun că, până sună,
să-l lăsăm pe Stefan să fie Stefan, amuzantul, fără griji, beatul Stefan,
fără 100 de vinovăţie pe umerii lui.
Vinovăţia aia a venit de la o dependenţă de sânge
care mai poate fi prezentă la creierul lui.
Ai fost la un curs de filozofie
şi acum eşti ştii cum e cu natura care învinge educaţia ?
Unde s-a dus ?
Nu o vezi pe chelneriţa aia drăguţă pe nicăieri, nu ?
Nu ţipa. Nu te mişca.
Nu vreau să-ţi fac rău, pari foarte de treabă.
Nu e ca şi cum aş vrea să-ţi smulg capul,
dar mi se tot spune că, dacă gust puţin,
nu voi putea să mă mai opresc.
Şi chiar dacă gândul de a te ucide mă sperie de moarte,
foamea pe care o simt înlăuntrul meu
e mult mai puternică.
Azi sunt fratele precaut.
- Ce fel de nume e "Honoria Fell" ? - Tu eşti cel care a ucis-o.
Privind în urmă, prea multă tentaţie la barul ăla.
Dacă gena de spintecător e biologică,
atunci trebuie să reducem contactul cu oamenii
până îţi aducem creierul la normal.
Deci, asta e.
Deci, asta e cripta familiei ? E cineva aici pe care nu l-am ucis eu ?
L-am trecut în revistă pe tata, care e în iad...
Unchiul Zach... Greşeala mea.
Vestea bună e că mama a murit de tuberculoză.
Bun.
Jeremy, trebuie să vorbim între patru ochi.
Trebuie să mă duc să vorbesc cu un tip în legătură cu o vrăjitoare.
Continuaţi petrecerea fără mine. Frate...
Pentru tine. Şi asta e pentru tine.
Păi, sper că povestea familiei tale a fost mai fericită decât a alei mele.
Să vedem... În ultimii trei ani, mi-am pierdut părinţii adoptivi,
părinţii biologici, mătuşa, pe tutorele nostru, Alaric,
şi fratele meu Jeremy a murit. Deşi a revenit la viaţă.
Deci cam asta e.
Stai. Jeremy care locuieşte în casa noastră ?
Da. După ce am avut o cădere nervoasă şi mi-am ars casa din temelii.
- Ce ? - Cum de nu îmi amintesc de tine ?
Adică, eşti deşteaptă, eşti frumoasă, eşti amuzantă.
Evident eşti cea mai puternică femeie din lume
dacă ai găsit o cale să treci prin toate astea.
M-am înconjurat cu oameni extraordinari care m-au ajutat să trec prin asta.
Ca tine. Tu eşti unul din acei oameni.
Deci, ne-am apropiat datorită morţii ?
Te rog, nu-mi spune că ne-am întâlnit într-un cimitir.
Serios ? Ne-am întâlnit într-un cimitir ?
Nu, oficial, ne-am întâlnit în altă parte întâi, dar...
- Vrei să vezi ? - Da, sigur.
Alo ? Jeremy Gilbert răspunde la telefon.
E un miracol de Ziua Rememorării.
Acum spune-mi că ai găsit-o pe Bonnie,
fiindcă am un vampir înfometat care a uitat că e eroul poveştii.
Vreau să ne întâlnim şi vreau să vii singur.
Si eu am nevoie să fii mai puţin evaziv şi mai puţin ciudat.
Ştiu unde e Bonnie. Vino aici şi îţi explic.
- Ceva ? - Nu. Scuze.
De fapt, cred că veneam din direcţia aia,
fiindcă îmi amintesc că mă uitam într-acolo,
deci, poate, dacă ne schimbăm...
Sigur.
Corect.
Aici ne-am ciocnit. Să încercăm încă o dată, da ?
Elena. Oricât de frustrant e pentru mine să nu am nici o amintire,
nu cred că recreând momentul când ne-am cunoscut
va aduce totul înapoi ca prin magie.
Da, ştiu. Aşa e. Îmi pare rău. Eu...
Numai că, să te văd aşa e atât de...
- Ciudat. - Eu sunt ciudat ?
Tu eşti cea care a ieşit din toaleta băieţilor.
Vreau măcar să ştiu de ce ?
Să spunem doar că aveam o primă zi de şcoală oribilă.
- Vreau să îţi arăt ceva. - Da, sigur.
- Închide ochii. - Tu închide ochii.
Haide, Stefan. Ai încredere în mine.
Bine.
Gata, i poţi deschide.
Priveliştea e minunată ! Vino sus.
Cum naiba ajung acolo sus ?
Sări. Doar împinge cu toată puterea pe care o ai.
Bine...
Bine.
Trebuie să recunosc că a fost... A fost chiar uimitor.
Tu eşti cel care m-a ridicat în vârful unei roţi de bâlci
înainte să fiu vampir.
Corect. Adică, când eram împreună.
Am crezut că Damon n-a ajuns la partea aia.
Poate că am amnezie, dar nu sunt idiot.
Sunt un vampir de 164 de ani care s-a întors la liceu,
deci bănuiesc că asta are legătură cu tine.
Da.
Şi, evident, nu mai suntem împreună acum,
deci mă gândesc că faptul că le smulgeam capetele oamenilor
te-a cam dezgustat ?
De fapt, nu.
Erai cel mai milos om pe care l-am cunoscut.
Urai ideea de a răni pe cineva. Vinovăţia te copleşea.
Erai mereu stăpân pe situaţie.
Deci, te-am plictisit de moarte ?
Nu. Stefan, nu a fost vina ta.
A fost vina mea. Faptul că am devenit vampir m-a schimbat.
- Cum ai devenit vampir ? - Ce-ar si să-ţi arăt ?
- Ne vedem jos ? - Bine.
Togavirus. Începe !
Togavirusul provoacă rubeolă congenitală, ce-o mai fi şi aia.
Bine, şmechero ! Teoria reginei de cupă.
O teorie deseori folosită pentru a explica
relaţia contradictorii dintre prădător şi pradă.
Şi de ce specia considerată slabă e întotdeauna cu un pas în faţă ?
Din teama de dispariţie. Iepurele e mai rapid decât vulpea
deoarece vulpea îşi urmăreşte cina.
Iepurele fuge pentru viaţa lui.
La naiba. Dacă Maxfield nu te acceptă,
poţi avea locul meu.
Cum ai învăţat toate astea aşa de rapid ?
Când cineva îmi spune că nu pot face ceva,
îi dovedesc contrariul.
De asta m-ai invitat aici ?
Ca să-i dovedeşti iubitului tău că nu ai nevoie de el ?
Nu ştiu unde e iubitului meu. Asta ar necesita comunicare.
Şi interes comun şi respect.
Şi te-am invitat aici deoarece eşti isteţ, de treabă
şi am vrut să fiu cu tine azi.
Cred că tipul ăla bea bere stând în mâini
pe mormântul bunicului său.
Ce ?!
Îmi pare rău. Am vrut să fac asta din ziua mutării.
Anemie aplastică. Începe !
Anemie aplastică.
În regulă...
Unde e ? Sun-o. Adu-o aici.
Asta e problema. Nu o pot suna. Nimeni nu poate.
Te rog, nu face asta, Jeremy.
Mint pe toată lumea de luni
şi nu pot continua să mint ştiind că toată lumea o aşteaptă
să apară şi să salveze ziua.
Nu înţeleg limbajul nebunilor, Jer. Trebuie să-mi traduci.
Gândeşte-te, Damon. Am fost mort.
Nu ar fi trebuit să mă întorc.
Da, exact. Frumuseţea magiei lui Bonnie,
ceea ce avem nevoie acum.
Nu mă asculţi. Magia îşi găseşte echilibrul.
Eu nu ar trebui să fiu aici.
Nu...
Nu poţi aduce pe cineva din morţi pur şi simplu.
Întotdeauna există un preţ de plătit.
N-o spune, Jeremy. Să nu îndrăzneşti.
Nu a venit la înmormântarea tatălui ei, Damon.
Nimeni nu a vorbit cu ea toată vara.
Te rog, Jeremy.
Dacă o spui, totul în viaţa Elenei se duce naibii. Mă înţelegi ?
- Totul se schimbă. - N-o spune, Jeremy.
N-o face.
Bonnie e moartă.
La naiba, Jeremy ! Îţi dai seama ce ai făcut ?
- De ce ai spune asta ? - Îmi pare rău.
Oamenii trebuie să ştie.
Cum ar fi cosmic posibil să ai două accidente pe acelaşi pod ?
Nu ştiu. Poate a fost destinul
care m-a atras înapoi,
spunând că am înşelat moartea prima oară.
Dar, dacă am fost acolo ambele dăţi,
de ce nu te-am salvat ambele dăţi ?
Deoarece a doua oară l-ai salvat pe cel mai bun prieten, pe Matt.
Deoarece eu ţi-am cerut.
Am înţeles. Deci, sunt un idiot.
Nu. Ai fost iubitul ideal.
Respectai ceea ce-mi doream, chiar dacă nu erai de acord.
O să dureze puţin să înţeleg asta.
- Mi se pare corect. - Funcţionează. ştii ?
Îţi aminteşti ?
Nu, asta, orice am face.
Distragerea, sublimarea, sau vrei să-i spui.
Impulsul de a mă hrăni s-a liniştit. Nu mai îmi e foame.
Bine.
Indiferent ce monstru am putut fi,
înţeleg de ce eram diferit în preajma ta.
Nu ai fost un monstru niciodată.
Elena, azi mi-am văzut chipul în oglindă.
M-am speriat de mine.
Pe mine nu m-ai speriat niciodată.
Când am văzut cine erai,
ţi-am atins faţa aşa şi ţi-am spus să nu te ascunzi.
Nu...
Sunt cu Damon.
Eşti cu fratele meu.
Şi niciunul dintre voi nu s-a gândit că ar trebui să ştiu asta ?
Nu îţi ascundeam asta. Nu e...
Îmi pare rău. Eu doar...
Şi, uite aşa, foamea a reapărut.
Îmi pare rău, Stefan.
Alo ?
Ce naiba ?
Salut, Matt Donovan.
Sunt pasagerul din tine.
Ştiu că ai multe întrebări, dar tot ce trebuie să ştii
e că, într-o zi, prietenii mei vor veni să caute această lamă.
Protejeaz-o cu orice preţ...
Sau acesta va fi gâtul tău.
Bună !
Unde eşti ? Te-am tot sunat.
Sunt acasă.
Chiar trebuie să-ţi vorbesc despre ceva.
Damon, Stefan a dispărut.
Ce ?! Ce s-a întâmplat ?
I-am spus despre noi doi, iar el...
A dispărut, spunând că-i e foame.
Damon, e un întreg cimitir plini de oameni în seara asta.
Bine, vin acum.
Stefan ?
Caroline Forbes, cea mai bună prietenă a mea.
Ce, mă recunoşti ?
Am studiat poze. Eşti mult mai sexy în persoană.
Scuze, sunt puţin pilit.
Da. Îmi dau seama.
Eşti bine ?
Dacă prin asta se înţelege că simt cum cad în spirală
în hăul uitării de sine, atunci da, mă simt grozav.
Tipul cu berea butoiul a căzut lat, aşa că i-am furat astea.
Poţi să ne laşi câteva minute, dacă nu te superi ?
Da. Probabil că e o idee bună,
deoarece miros de aici că ai o tăietură de hârtie
în palma mâinii stângi şi vreau să-ţi smulg tot braţul.
Stefan !
Pleacă, ascunde-te. Te găsesc eu.
Uite, ştiu că-ţi e foame, dar nu ataci oameni, bine ?
Nu se termină bine.
Dar pungi de sânge ? Ai vreuna ?
Da, în maşină. Vino cu mine.
Bună, Caroline. Sunt Jesse.
Nu ştiu ce se întâmplă, dar dintr-un motiv oarecare,
sunt într-o criptă în cimitir şi nu ştiu de ce.
Iată...
Nu a fost aşa de rău, nu ?
Am reuşit. M-am oprit.
Nu ştiu ce eşti...
Sunt un spintecător. Ştii ce înseamnă asta ?
Înseamnă că nu mă pot opri din a mă hrăni
până nu smulg capul cuiva. Dar uită-te la noi.
- Am găsit o soluţie. - Dă-mi drumul de aici, te rog !
Ştiu că ar trebui să-ţi dau drumul.
Este bine, nu ? Sunt plin de compasiune.
Trăiesc cu această foame în mine care mă ajută să deţin controlul.
Dar ce trebuie să demonstrez ?
Nu te cunosc, omule.
Nu am amintiri deoarece creierul mi-a fost prăjit.
Fratele meu, care mi-a fost frate timp de 160 de ani,
mi-a furat iubita, şi iubita mea l-a lăsat,
aşa că, spune-mi tu, ce rost are să fii bun ?
Am ciocănit.
Da, am observat. Nu vei crede asta, dar...
Matt, stai... Trebuie să-ţi spun ceva.
E în legătură cu Bonnie.
Ce ? S-a întors ?
Ce, Jer ?
Stefan, opreşte-te !
Tu nu eşti aşa, bine ?
Poate că tu nu-ţi aminteşti, dar eu da.
Eşti mai bun decât atât. Nu eşti această persoană.
- Trebuie să plec. - Ce ?!
Trebuie să plec.
Stefan...
Dumnezeule. Jesse, Jesse, bea asta.
Vei fi bine.
Îmi pare rău că te-am băgat în asta,
şi îmi pare rău că te-am lăsat să mă săruţi când...
Doar îmi pare rău.
Stefan, aici erai. Te-am căutat peste tot...
- Ce faci acolo, frate ? - Puneam lucrurile cap la cap.
- Eşti sigur că vrei să faci asta ? - Ei bine, ştiu ce nu vreau.
Nu mai vreau să fiu persoana din acele jurnale.
Nu vreau să trăiesc în această casă.
Nu vreau sfaturile fratelui meu.
Nu mai vreau să aud cum te-am susţinut, Elena,
şi clar nu mai vreau să continui această conversaţie.
- Stefan, aşteaptă. - Nu te îngrijora.
Nu mă duc să rup capete.
În plus, Caroline a spus că mă va suna din oră în oră
să se asigure că sunt bine, şi...
Chiar am încredere în ea.
Dar...
- Cred că tocmai am fost părăsiţi. - Avem nevoie de Bonnie.
De ce nu a sunat înapoi ? Nu îi stă în fire.
Nu poate rămâne aşa.
Elena, Bonnie nu ne poate ajuta.
Ai vorbit cu ea ? Ce a spus ?
Trebuie să poate face ea ceva.
O să găsească o soluţie. Mereu găseşte.
- Bonnie e moartă, Elena. - Ce ?!
E moartă. Îmi pare rău.
Bună. Cum te simţi ?
Mă simt mai bine,
ceea ce, în lumea mea, înseamnă că nu am comis nicio crimă
de când ne-am văzut ultima dată.
M-am gândit mult azi, am rătăcit mult,
şi ăsta mi s-a părut cel mai potrivit loc unde să vin.
- Ce s-a întâmplat ? - Bonnie...
Prietena mea, a noastră...
A murit.
Ce... Ce s-a întâmplat ?
Te rog, nu întreba, deoarece va trebui
să încerc să îţi răspund,
iar asta înseamnă că va trebui să mă gândesc la asta
şi voi începe să plâng
şi mă tem că nu voi reuşi să mă opresc.
Îmi pare rău...
Mi-ar plăcea să mi-o pot aminti.
Nu ştiu...
O parte din mine îşi doreşte să putem schimba locurile.
Fiindcă, fără amintiri, nu ar durea aşa de mult.
- E în regulă. - Nu e.
Nu o voi mai vedea niciodată. Şi nu ştiu unde e Tyler.
Şi m-am obişnuit să fie aici tot timpul. Şi acum ?
Trebuie să învăţ să merg mai departe fără ei ?
Cum fac asta ? Când tot ce am e această tristeţe
şi această mânie...
Şi pe mine. Mă ai pe mine.
Aşa cum mi-ai fost alături azi-noapte...
Se pare că mi-ai fost mereu alături.
Dă-mi viu să-ţi fiu şi eu alături, bine ?
- Bună. - Nu am haine.
Nu am nimic de purtat.
Adică, mi-am ars casa cu toate hainele pentru înmormântare în ea.
Ar trebui să fiu puternică,
ar trebui să învăţ cum să fac faţă situaţiei.
Dar nu pot.
Nu pot continua să fac asta, Damon.
Stefan numai e, Bonnie e moartă.
Şi-a dat viaţa ca să-mi pot primi fratele înapoi,
iar eu nici măcar nu ştiam.
Ştiu.
Nu-mi vine să cred că se întâmplă asta.
- Nu-mi vine să cred că nu mai e. - Îmi pare nespus de rău.
Îmi pare rău.
E în regulă. Au nevoie de asta.
Eu am nevoie de asta.
Sunăm din acest clopot în onoarea lui Bonnie,
în amintirea ei.
Nu sunt sigur ce să mai spun.
Spune-le cu nu plec nicăieri, spune-le că, chiar dacă nu m-au văzut,
am fost acolo tot timpul.
Spune că nu pleacă nicăieri şi că a fost aici tot timpul.
Bonnie v-a privit având vara vieţii voastre...
Şi te-am văzut fericită.
Şi ştiu că tu crezi acum că nu poţi avea o viaţă normală...
Că trebuie să fii aici pentru toată lumea,
dar nu trebuie.
Fiecare îşi va găsi calea, aşa că-ţi vei face iar bagajul,
te vei întoarce la facultate şi îţi vei trăi viaţa.
Nu ai făcut nimic greşit, Matt.
Ştii că ţi-aş fi trimis 300 de emailuri dacă aş fi putut.
Îmi lipseşti.
Caroline...
Te-am privit decorând acea cameră de parcă viaţa ta depindea de asta.
Şi ştiu că facultatea nu e ce te-ai aşteptat
şi că simţi că ceva lipseşte, dar...
Tyler....
Asta a fost bine. Asta e tot ce am vrut.
Voi fi bine.
Cu toţii vom fi bine.
Valorile sunt normale.
- Nu părea aşa de dezamăgit. - Povesteşte-mi despre noaptea trecută.
Caroline Forbes m-a dus la o petrecere în Mystic Falls,
şi apoi...
Aici mi s-a rupt filmul. Probabil că eram foarte beat.
Ceea ce-ţi provoacă pierderea de memorie
nu a venit într-un pahar roşu.
Se pare că ai sânge de vampir în organism, Jesse,
ceea ce înseamnă că ori ai fost rănit
până la punctul de a trebuit să fii vindecat,
sau cineva vrea să te transforme în vampir.
Cred că prima variantă. Şi apoi ai fost constrâns să uiţi.
- Scuze, ce ?! - Nu ai de ce să te îngrijorezi.
Partea bună la a avea sânge de vampir în corpul
este că ăsta e primul pas în a crea un vampir nou.
Acesta e pasul doi. mul pas în a crea un vampir nou.