-Viděli jste... -Vypni to.
Bez lidskosti je bezohledná.
-A co budeme dělat? -Uděláme jí ze života peklo.
V New Orleans jsem se snažila najít něco o pravých rodičích.
Tohle znamínko jsem viděl jen na pár dalších lidech,
všichni byli z jedné vlkodlačí smečky, která kdysi žila v Louisianě.
Proč si myslíš, že ušetřím tvou milovanou Katerinu?
Ušetříš ji, protože tě žádám, abys ji ušetřil.
Jako tvůj jediný žijící bratr tě žádám,
abys mi dopřál příležitost někoho milovat.
Klausi, odmítl jsi mi dát svobodu.
Na oplátku mám poslední nabídku. V New Orleans je prý čarodějka
Jane-Anne Deverauxová, která proti tobě spřádá plány. Dostaň ji.
Je to ten nejklidnější upír bez krve, jakého jsem kdy viděl.
Pamatuju si, když jsi mě tam nechal tři dny hladovět.
Škemral jsem o blbou pomerančovou kůru.
O jídlo škemrat nebude. Škemrání znamená zoufalství. Emoce.
Pořád je bez své lidskosti.
Jak velký hlad musí mít, než do ní nějaké emoce vmučíme zpět?
Zřejmě o dost hladovější než teď.
A co máme dělat mezitím?
-Co trocha vzrušení se mnou? -Katherine.
Jediná a jedinečná. Tak trochu.
Kdy bude uvítací párty?
Podívejme, kdo je najednou smělý.
Pokud vím, tak Klaus plánoval tvůj osudový konec.
Na tom už nezáleží, protože Klaus je pryč.
Co myslíš tím, že je pryč?
Řekněme, že ta vlkoška Hayley byla vším, co jsme potřebovali,
abychom se Klause navždy zbavili.
Tenhle týden už potřetí.
Jsem posedlá gumbem, Jane-Anne.
Staré dámy na 9. obvodu říkají, že má sestra Sophie
do každého jídla dá kus své duše.
Ptala jsem se v okolí po mé rodině.
-A? -Nic.
Vůbec nic. Nemůžu najít nikoho, kdo by si je pamatoval.
Protože, Hayley, lidé jako ty odtud byli vyhnáni už před lety.
Co myslíš tím lidé jako já?
V Bayou říkají vlkodlakům Roux-Ga-Roux.
Jeď tam a najdeš tam to, co hledáš.
Buď opatrná. Je to poslední místo na světě, kam bys chtěla jet.
Nedělej to. Prosím. Co když se mýlím?
To je na tom to krásné. Nikdy se nemýlíš.
Ke Klausovi se dostaneme jen díky ní.
-Nemůže to provést někdo jiný? -A kdo?
Půlka čarodějek ti nevěří. Ta druhá je moc vystrašená.
-Protože ví, že nás chytí, Jane-Anne. -Jinou možnost nemáme, Sophie.
A teď jdi. Víš, co máš dělat.
Co to...
To si ze mě děláte srandu?
Zdravím, sháním odtahovou službu.
UPÍŘÍ DENÍKY IV. 20. díl: Původní
Vítejte ve špatné části New Orleans,
na hřišti nadpřirozena, kde se živí lehce ztratí
a mrtví neodchází a hrají si dál.
New Orleans? Co tam sakra Klaus dělá?
Prý jsou tam čarodějky, které proti němu něco chystají,
takže jak našeho bratra znám, tak je tam jel umlčet a pozabíjet.
S čarodějkami z francouzské čtvrti není radno si zahrávat.
Nemyslíš, že třeba přišly na způsob, jak ho jednou a provždy zabít, že ne?
Rebeko, ve jménu naší rodiny, s tou škodolibostí to nepřeháněj.
Jaké rodiny? Jsme tři známí, co si nevěří, náhodou stejné krve.
Snad přišly na způsob, jak nechat toho zrádného bastarda hnít.
Dobré odpoledne. Máš čas na dalšího?
-Nemám ti co říct. -To není moc přátelské, že?
-Ani mě neznáš. -Vím, co jsi. Napůl upír a zvíře.
-Jsi hybrid. -Vlastně jsem původní hybrid,
ale to je dlouhý příběh na jindy.
-Kam jdeš? -Zjistit, kdo jde proti bratrovi.
A pak...
... je buď zastavím, nebo jim pomůžu.
Uvidím podle nálady.
Někoho hledám. Čarodějku.
Možná bys mi ji mohla pomoct najít.
Jane-Anne Deverauxová.
Promiň. To nevím.
Tak to je lež, že?
Pochop, že vím,
že jsi mezi těmi desítkami podvodnic pravá čarodějka.
Takže dost s výmysly.
Mám docela výbušnou povahu.
Čarodějky nesmí nic říct.
Upír to nedovolí.
Taková jsou pravidla. Já Marcelova pravidla neporušuju.
Marcelova pravidla?
A kde bych Marcela mohl najít?
Děkuju.
Ty to zabíjíš, člověče.
-Klausi. -Marceli.
Od té ošemetné záležitosti s otcem už to musí být přes 100 let.
-To už je to tak dlouho? -Vzpomínám si, že jsi utekl z města.
Nechal po sobě stopu mrtvých upírů.
A podívejme, jak úspěšně si žiješ.
Mého otce jsem bohužel nedávno spálil na popel.
Kdybych věděl, že se vracíš do města...
Tak co, Marceli?
Co bys udělal?
Tak bych ti uspořádal zatracené přivítání.
Niklaus Mikaelson.
Můj mentor, můj zachránce, můj stvořitel.
Napijeme se.
Jo.
-Rád tě vidím. -Rád jsem doma.
Ale řekni mi, že za současný stav Bourbon Street nemůžeš.
Něco sem musí cizince nalákat,
jinak bychom byli všichni hladoví.
Vidím, že tví přátelé mají denní prsteny.
Jo, o tajemství tvého denního prstenu jsem se s pár kamarády podělil.
Ale jen s těmi nejvěrnějšími. S rodinou.
Pověz mi.
Jak jsi našel čarodějku ochotnou ti denní prsteny udělat?
Zdejší čarodějky mám omotané kolem prstu.
Opravdu?
Hledám čarodějku jménem Jane-Anne Deverauxová.
Něco ode mě chce.
Hledáš Jane-Anne?
Pak bys měl jít asi se mnou.
Čas na show.
Co tvoje rodina?
-Ti, co žijí, mě nenávidí víc. -Zapomeň na ně.
Pokud tě tvá krev zklame, uděláš si novou rodinu. To jsi mě naučil.
A co je mé, je i tvé. Jako vždy.
I upíři bez prstenu. Úplně vše.
Ti jsou jen stěží křehcí, že?
To tahle čtvrť. Tady nic křehkého nenajdeš.
Ano!
Jane-Anne Deverauxová.
Potlesk pro Jane-Anne.
No tak. Pojďme si to poslechnout.
Jane-Anne Deverauxová,
jsi obviněna z čarodějnictví
praktikovaného mimo mnou nastavených pravidel.
Co řekneš na svou obhajobu?
Bylo to přesvědčivé? V 50. letech jsem studoval právo.
Pak mi to řekneš. Vážně, J, čas běží.
Víš, jak to chodí. Jak se obhájíš?
Nic jsem neudělala.
To je lež.
Ty to víš, já to vím a nenávidíš, že to vím.
To, že vím o každém vašem kroku, vás čarodějky přivádí k šílenství.
Že nemůžete čarovat, aniž byste byly chyceny.
Proč prostě nepřejdeme k věci?
Řekni mi, co jsi prováděla za kouzla.
Řekni mi to. Budu k tobě shovívavý.
Vždyť jsem koneckonců milosrdný muž.
Shnij v pekle, zrůdo.
Něco ti povím.
Dám ti ještě jednu šanci.
Nebo ne.
-Co to bylo? -Hej.
Pojď se mnou.
Čarodějky tu čarovat nesmí. Porušila pravidla.
Říkal jsem ti, že si s ní chci promluvit.
Omlouvám se. Nějak mě ta show pohltila.
Čarodějky si myslí, že tu ještě pořád mají moc.
Musím jim ukázat, že nemají.
K demonstraci své síly si nenechám ujít příležitost.
Další lekce, kterou jsem se naučil od tebe.
A kromě toho, všechno, co jsi z ní chtěl dostat,
ti můžu zjistit já a taky to udělám. Slibuju.
Ať to bylo cokoli, tak už na tom nezáleží, že?
Dobrá, dobrá.
Pojďme se najíst, protože ze vší té prolité krve jsem dostal hlad.
Zdravím. Thierry, že?
Je tu ještě nějaká Deverauxovic čarodějka?
-Ty jsi Klaus. -To jsem.
A ty jsi rozrušená.
Sophie, že?
Předpokládám, že je to kvůli tomu, co se stalo tvojí sestře
-na rohu Royalské a Sv. Anny. -Užil sis to představení?
Na můj vkus bylo trochu moc melodramatické.
Co po mně tvoje sestra chtěla?
Proč ji Marcel zabil?
Vidím, že sis přivedl kamarády.
-Ti ke mně nepatří. -Patří k Marcelovi.
Na ničem jiném nezáleží. Vím, že jsi to město vybudoval, ale teď je jeho.
Mou sestru zabil, protože porušila pravidla.
A když s tebou budu mluvit, tak jsem další na řadě.
Vy dva pánové mě sledujete?
Marcel říkal, že jsme tvoji průvodci.
To že říkal? Opravdu?
Tak aby bylo naprosto jasno,
jestli mě budete dál sledovat, budete muset bez páteře.
Omlouvám se za čekání. Jestli jste tu kvůli polívce, tak nám zrovna došla.
Vaši nejstarší skotskou pro mé dva přátele, drahá.
Jestli chce Marcel vědět, co chystám, tak se mě může zeptat sám.
-Ty dveře fungují, abys věděl. -Provozuješ magii?
Modlím se za mrtvou sestru. Do toho. Prokažte jí svou úctu.
Nedělej z komára velblouda, Sophie.
Ten hybrid se sháněl po Jane-Anne. Marcel chce vědět proč.
To zní jako záležitost čarodějek.
Řekla bych, abyste se jí zeptali, ale to nejde, když ji Marcel zabil.
Jsem Eliáš.
-Slyšela jsi o mně? -Ano.
Co kdybys mi řekla, co má tvá rodina společného s mým bratrem?
-Kde je Marcel? -Kdo se sakra ptá?
-Předpokládám, že žertuješ. -Zodpovídám se jenom Marcelovi.
Tak v tom případě možná odpovíš na tohle.
Víš, že kousnutí vlkodlaka dokáže upíra zabít? Jsem napůl vlkodlak,
takže se zeptám ještě jednou! Kde je Marcel?
Jsem přímo tady. Přímo tady.
Tak v klidu. Diego na mě jen dává pozor.
Mým chlapům nikdo neublíží. Taková jsou pravidla.
Mě tvá pravidla nezajímají, Marceli. Nepotřebuju žádný doprovod.
-Proč jsi mě nechal sledovat? -Pojď sem.
Je mi to jasné. Ukázka síly. To jsi dokázal. Nech to být.
-Kvůli mně. -Fajn.
Co kdybys mi ukázal, co jsi s tímhle místem udělal
a vysvětlil mi, co přesně s mým městem provádíš.
Pojď za mnou.
Podívej se na ty mrakodrapy.
Tam, to je rozvoj.
Víc hotelů, víc turistů, víc čerstvé krve.
A lidé? Naučil jsem je dívat se na druhou stranu.
A co čarodějky?
V mých dobách byly obávanými protivníky a teď žijí ve strachu.
Jak víš, že používají magii?
Možná mám tajnou zbraň, eso v rukávu,
něco, co mi v tomhle městě dává kontrolu nad veškerou magií.
-Opravdu? -Možná.
Nebo možná jenom blafuju.
Bereš železník?
Pálí jako svině.
Ale řekl jsem si, že bych měl omezit věci, které mě můžou zranit.
Nezlob se kvůli tomu doprovodu.
Svým chlapům jsem řekl, aby na tebe dávali pozor, to je vše.
To tady děláme.
Nová krev.
Barmanka, která se sama prochází v noci.
Buď je statečná, nebo hloupá.
Uvidíme. Statečná a nechám ji žít, hloupá a bude z ní zákusek.
Víš, že chodit takhle o samotě není bezpečné?
Mám černý pásek v karate.
-Dobrý večer, Eliáši. -Niklausi.
Jaké naprosto nevítané překvapení.
A jaké naprosto nepřekvapivé přivítání.
-Pojď se mnou. -Já nikam nepůjdu.
Aspoň dokud nezjistím, kdo proti mně kuje pikle.
Myslím, že jsem to právě zjistil.
HŘBITOV
Co tady děláme?
Chceš vědět, co pro tebe mají čarodějky nachystáno?
Pojď za mnou.
Sophie Deverauxová.
-Co to má být? -Je jen tvůj. Spusť.
Víš, že jsi v tomhle městě slavný?
Čarodějky vypráví svým dětem pohádky o mocném upírovi Klausovi.
Víme, že Marcel nebyl nic víc než pouliční krysa,
dokud jsi z něj neudělal, čím je dnes.
A teď se vymknul kontrole.
Dělá si, co chce. Zabíjí, koho chce.
Zastavím ho.
A ty mi v tom pomůžeš.
Kvůli tomu jsi mě sem dotáhl?
-Vyslechni ji. -Nepotřebuju ji vyslechnout.
Na téhle planetě neexistuje nic,
kvůli čemu bych plýtval další půlminutou svého života.
-Eliáši, co je to za blázniviny? -Klausi.
Musíš je vyslechnout.
Jste blázni, jestli si myslíte, že pro mě úlet jedné noci v opilosti,
bez urážky, drahoušku, něco znamená.
Marcel nám možná brání, abychom v tomhle městě provozovaly magii,
ale jako ochránci rovnováhy stejně víme,
když příroda vytvoří něco nového.
Například já mám zvláštní dar, poznám, když je dívka těhotná.
-Cože? -Já vím. Je to nemožné.
-Co mi tu tvrdíš? -Niklausi.
Tato dívka nosí tvé dítě.
-Ne. Upíři se nemůžou rozmnožovat. -Ale vlkodlaci ano.
Upírem ses stal díky magii, ale narodil ses jako vlkodlak.
Jsi původní hybrid, první svého druhu
a tohle těhotenství je hříčka přírody.
Byla jsi s někým jiným. Přiznej to!
Hej! Celé dny mě drželi v téhle pitomé zátoce aligátorů,
protože si myslí, že čekám nějaké zázračné dítě.
Nemyslíš, že bych přiznala barvu, kdyby to nebylo tvoje?
Má sestra obětovala život, aby k potvrzení jejího těhotenství
provedla patřičné kouzlo.
Díky oběti Jane-Anne teď životy téhle dívky a dítěte kontrolujeme my.
Pokud nám nepomůžeš se Marcela zbavit,
tak se Hayley nedožije toho, aby viděla své první těhotenské šaty.
-Počkat, cože? -To už by stačilo.
Jestli chcete Marcela mrtvého, udělám to.
Ne. To nejde.
Ještě ne. Máme plán, kterého se musíme držet, a máme pravidla.
Jak se opovažuješ mi rozkazovat?
Vyhrožovat mi něčím, o čem se mylně domníváš, že je moje slabost?
-Další lži už poslouchat nebudu. -Niklausi!
Poslouchej.
Zabij ji i to dítě.
Co je mi po tom?
-Niklausi. -Je to jen trik, Eliáši.
Ne, bratře. Je to dar. Je to tvoje šance. Naše šance.
-Na co? -Začít znovu.
Získat zpátky, co jsme ztratili. Všechno, o co nás okradli.
Niklausi, naši rodiče námi pohrdali.
Naše rodina je zničená, my jsme zničení
a od té doby je vše, o čem jsi snil, o čem jsme snili my všichni,
rodina.
Nikdo se mnou nebude manipulovat.
Tak s tebou manipulují. No a co? Díky nim budou ta dívka a její dítě,
tvoje dítě, žít.
Do jedné je zabiju.
A co pak? Vrátíš se do Mystic Falls?
Dál budeš žít jako nenáviděný hybrid?
Je pro tebe tak důležité, aby se lidi chvěli, když slyší tvé jméno?
Lidé se chvějí strachem, protože mám moc, přimět je, aby se mě báli.
Co mi to dítě může nabídnout? Zaručí mi moc?
Rodina znamená moc, Niklausi.
Lásku, loajalitu. V tom je moc.
Tohle jsme si slíbili před tisícem let,
než život zničil tu trochu lidskosti, co ti zbyla,
před egem, zlostí, před paranoiou vytvořenou v téhle osobě...
V někom, v kom už skoro ani nepoznávám svého bratra.
To jsme my. Původní rodina.
Zůstáváme spolu, vždy a navždy.
Žádám tě, abys tu zůstal.
Budu ti pomáhat a stát ti po boku. Budu tvým bratrem.
Postavíme si tady společný domov.
Zachraň tu dívku.
Zachraň své dítě.
Ne.
Dělá to, co obvykle.
Když vznikne šance na štěstí, Klaus utíká opačným směrem.
Tak ho nech utíkat. To dítě, pokud je vůbec jeho, je na tom bez něj lépe.
On na tom nebude lépe bez toho dítěte, Rebeko, ani my.
Drahý Eliáši. Náš bratr nám málokdy přinese něco jiného než bolest.
Kdy se ve svém nesmrtelném životě přestaneš snažit o jeho spásu?
Přestanu s tím,
až budu věřit, že ji nenajdu.
Řekla bych ti detaily,
ale vypadáš jako někdo, kdo nakukoval a poslouchal.
Umoudří se. Znáš Eliáše.
Donutí Klause udělat správnou věc.
Vím, že se považuješ za experta na bratrskou dynamiku,
ale mé bratry neznáš ani z půlky tak dobře, jak si myslíš.
Mýlíš se.
Klaus nebude schopný od tohohle odejít.
My dva jsme stejní.
Manipulujeme, žízníme po moci, ovládáme, trestáme,
ale naše činy jsou poháněny jediným místem hluboko uvnitř.
-A to jakým? -Jsme sami.
A nenávidíme to.
Až Eliáš dorazí domů, řekni mu, ať mi zavolá. Budu na něj čekat.
Čau, chlape. Kam jsi utekl?
Chceš říct, že tvoji nohsledi už nezaznamenávají každý můj pohyb?
Někdo tě dobře naladil. Co pro tebe můžu udělat?
Můžeš udělat to, že mi řekneš, co máš s těmi čarodějkami.
-Už jsme zase u toho? -Jo, jsme zase u toho.
Víš, že ti dlužím za vše, co mám, ale musím vymezit hranici.
Je to moje věc. Ovládám čarodějky ve svém městě. Zůstaňme u toho.
-Ve tvém městě? -To si piš.
To je vtipné. Protože když jsem před 100 lety odcházel,
byl jsi jen ubohá nicka, která se ještě klepala po ranách bičem
od těch, co tě drželi na dně. Koukni se teď. Pán vlastního území.
Princ města.
-Rád bych věděl jak. -Proč?
Žárlíš?
Chlape, já to chápu. Před 300 lety jsi pomohl něco vybudovat
z kolonie Backwater Penal. Začal jsi s tím, ale pak jsi odešel.
Vlastně jsi od toho utekl.
Já zůstal. Rozhlédni se.
Tomuhle městu teď vládnou upíři.
Nemusíme žít ve stínu jako krysy.
Místní znají své místo. Dívají se jinam.
Zbavili jsme se vlkodlaků. Našel jsem i způsob, jak zastavit čarodějky.
Krev nikdy nepřestává téct a párty nikdy nekončí.
Chceš tudy projet? Chceš chvíli zůstat? Skvěle.
Co je moje, to je tvoje, ale je to moje.
Můj domov, moje rodina, moje pravidla.
-A když ta pravidla někdo poruší? -Tak zemře.
Slitování je pro slabé. To jsi mě taky naučil ty.
A nejsem princem čtvrti, příteli. Jsem král!
Tak mi prokaž trochu respektu.
Tvůj přítel bude do víkendu mrtvý.
Což znamená, že jsem porušil jedno z tvých pravidel.
A stejně nemůžu být zabit.
Jsem nesmrtelný.
Kdo má moc teď, příteli?
Ten chlap se stovkou.
Ta statečná barmanka.
-Camille. To je francouzské jméno. -Je to jméno mé babičky.
Říkej mi Cami. Je úžasný, že?
-Maluješ? -Ne, ale obdivuju.
-Každý umělec má nějaký příběh, víš. -A jaký je podle tebe jeho příběh?
Je naštvaný.
Temný. Necítí se bezpečně a neví, co s tím dělat.
Přeje si, aby mohl ovládat své démony
namísto toho, aby oni ovládali jeho.
Je ztracený.
Osamělý.
Nebo možná dnes večer jen moc pil.
Promiň. Jsem až moc nadšená do psychologie.
Ne.
Myslím, že s tím prvním jsi měla pravdu.
Takže...
ty maluješ?
Jsi tu kvůli dalšímu povzbudivému pokecu o radostech otcovství?
Řekl jsem všechno, co jsem potřeboval.
Zapomněl jsem, jak moc mám tohle město rád.
Já nezapomněl.
Všechna ta společně strávená staletí, a přesto spočítám na jedné ruce,
kolikrát byla naše rodina skutečně šťastná.
Odcházel jsem nerad.
Já taky.
Co máš na srdci, bratře?
Tisíc let jsem žil ve strachu.
Kdykoli jsem se někde usadil,
náš otec mě našel
a zahnal.
Donutil mě cítit se bezmocný
a já to nenáviděl.
Tohle město bývalo mým domovem
a za mé nepřítomnosti dostal Marcel všechno, co jsem kdy chtěl.
Moc, věrnost, rodinu.
Stvořil jsem ho k obrazu svému a on mě překonal.
Chci to, co má on.
Chci být králem.
A co Hayley a dítě?
Každý král potřebuje dědice.
Jak by to podle tebe mělo fungovat?
Tvůj bratr si musí zajistit v Marcelově světě místo.
V jeho vnitřním kruhu, mezi upíry s prstenem, tam začneme.
Jsou to jeho přátelé, jeho rodina. Udeříme ho tam, kde to bolí.
Včera večer jsem měl čas se na to vyspat.
Nejsem tvůj nepřítel. Když jsme s rodinou toto město zklamali,
Marcel uspěl.
Moje krev ho uzdraví.
Jako by se to nikdy nestalo.
Tato čtvrť je tvým domovem, ale rád bych tu chvíli zůstal,
pokud jsem stále vítán.
Caroline. Stojím na jednom z mých nejoblíbenějších míst,
obklopen jídlem, hudbou, uměním, kulturou
a jediné, na co dokážu myslet, je to, jak moc ti to chci ukázat.
Možná mi to jednoho dne dovolíš.
To je všechno? Mám si sbalit věci a nadobro odejít?
-Zapomenout na svůj život a lék? -Ten lék je záležitostí blázna.
Kdyby sis ho vzala, přišla bys o všechno, co máš, a kvůli čemu?
-Dalším středoškolským plesům? -Chtěla jsem být člověk. Mít rodinu.
-A já tu stojím a nabízím ti obojí. -A když se rozhodnu proti tobě?
Schytám dýku do srdce a pak zpátky do krabice?
Dal jsem ti své důvody.
Tvá rodina tě potřebuje.
A to, co si vybereš, je jen na tobě.
Nic mu nedlužím.
Nepřeju mu žádnou radost. Žádnou lásku.
Zůstanu tady a budu žít svůj život tak, jak chci,
a jestli jsi chytrý, uděláš totéž.
Má pravdu.
Buď chytrý, Eliáši.
Klaus je úplně šílený. O tom, že je nenapravitelný, ani nemluvím.
Nech ho, ať se vydá za tím novým dobrodružstvím a my uděláme totéž.
Kvůli Klausovi jsem v životě přišla o tolik. A ty taky.
Jsme na řadě. Eliáši, prosím.
Katerino...
Sbohem.
-Vypadáš hrozně. -Mám hlad.
-Ne, že by tě to zajímalo. -Ale zajímá.
O to tu jde.
Já se starám. To tobě je to jedno. Je na čase, aby se to změnilo.
-Železník? -Jak se cítíš?
Jsi raněná, protože jsem tě zranil?
Naštvaná, protože jsem ti způsobil bolest? Nebo vyděšená?
Protože víš, že to bude mnohem horší?
Vy si chcete hrát?
Tak do toho.
Uvidíme, kdo se zlomí jako první.
Jestli já...
nebo vy.
UPÍŘÍ DENÍKY