Tidigare...
I över ett sekel har jag levt i hemlighet.
Jag måste lära känna.
-Vad är du? -En vampyr.
Han berättade om ditt ex Katherine.
-Du måste vara Elena. -Varför ser vi likadana ut?
Familjen Lockwood är varulvar.
-Vad utlöser förbannelsen? -Mord!
Förlamad från midjan och ner. Och död.
Matt misslyckas, jag kan inte.
-Tyler, vad är det? -Stick. Försvinn.
-Stick härifrån. -Vad är det som händer?
Det var dumt att tro att vi inte skulle bli upptäckta. Det är över nu.
Elena är i fara. Hon är dubbelgångaren. Hon måste skyddas.
-Jag skyddar henne. -Snälla, Damon.
-Var är hon? -I bakluckan.
Jag gjorde som du bad mig.
Utmärkt. Lägg henne där bak.
-Tack för hjälpen. -Är det något annat?
En sak till. Kom lite närmare, är du snäll.
Närmare.
Elena.
Så Sarah attackerar Tyler och han knuffade bort henne-
-så att hon snubblade, ramlade och slog i huvudet.
-Kommer Matt ihåg någonting? -Han har en minneslucka.
Men jag... Jag tror att de båda var i Katherines våld.
Så jag sade att det var en olycka. För Tylers skull.
Det förstår jag inte. Han är ett verktyg.
Nej, menar du? Men får Tyler skulden för Sarahs död-
-så får han en massa frågor han inte kan besvara.
Och borde han verkligen berätta för sin mamma att han är varulv?
-Nej. -Och varulvsspåret...
...leder raka vägen till oss vampyrer.
-Jag tänkte snabbt, helt enkelt. -Var är din mamma?
Hon leder sökandet efter Aimee Bradley.
-De har inte hittat henne än. -Typiskt ungdomar och alkohol.
Tragiskt. Förresten, blev Tylers ögon gula?
De var mer guldfärgade med bärnstensinslag.
-Kan han bli ulv nu? -Bara vid fullmåne.
Han har mer styrka nu, och säkert en del annat.
Hur mycket berättade Mason? Vet han något om oss?
Vad sade du till honom?
Ingenting speciellt. Jag...
Jag tror inte han vet så mycket alls.
Han verkade ganska skärrad, och ärligt talat-
-tyckte jag synd om honom.
-Han måste veta någonting. -Okej, jag ska fråga honom.
Nej, Caroline. Det ska du inte. Han får inte veta.
Ett varulvsbett kan döda en vampyr, så umgås inte med honom. Okej?
Okej.
-Jag är sen till skolan. -Just det.
Om du vill tipsa din mamma om att leta efter Aimee i ravinen-
-så kanske hon kan spara lite tid.
SAKNAD AIMEE BRADLEY
-Det är ju kanon. -Ja, det var precis det jag sade.
Vi saknar dig, Sarah
-Hej Jeremy. -Elena måste säga till...
...om jag ska täcka för henne. Jenna är grön, men ni två är på gränsen.
-Vadå? -Du och Elena.
Kul att ni är tillsammans igen, men om hon ska sova hos dig...
Stopp. Vänta lite nu. Vi är inte tillsammans.
Men sov hon inte hos dig i natt?
Nej, jag träffade henne på festen, men det var allt.
Men hennes säng är orörd.
Och mrs Lockwood sade att hennes bil stod på uppfarten.
Var kan hon då vara?
Snälla.
Vad vill du mig?
-Snälla, jag är skadad. -Jag vet.
-Jag ska bara smaka lite. -Nej!
Trevor. Kontrollera dig.
Glädjedödare.
-Vad vill ni mig? -Men gud, vad du är lik henne.
-Men jag är inte hon, så... -Tyst.
Men jag är inte Katherine.
Jag heter Elena Gilbert. Du måste inte göra det här.
Jag vet vem du är. Jag sade: tyst.
Vad vill du?
Jag vill att du ska vara tyst.
-Det här luktar Katherine lång väg. -Katherine är i kryptan. Tro mig.
-Är det säkert? -Vadå, Stefan?
-Jag vet om hållhaken hon har på dig. -Hon är i kryptan, och därmed nog.
Men hon sade en sak innan jag stängde in henne.
-Men jag trodde att hon ljög. -Vad sade hon?
-Att Elena är i fara. -Och du frågade inte mer?
Men allt hon säger är ju lögn.
Hur skulle jag kunna veta?
-Vi måste prata med henne. -Nej, nej.
Vi ber om hjälp, hon förhandlar till sig frihet-
-vilket du ger henne, och då dödar hon oss. Det är det hon vill.
-Jag bryr mig inte. -Det är en dålig idé, Stefan.
Det handlar om Elena.
-Caroline. -Hej, hur går det för dig?
-Inte bra. -Och din mamma?
Min mamma sade att hon är rätt skärrad över det som hänt Sarah.
Hur kunde du veta?
-Vad menar du? -Om mig.
-Hur kunde du veta? -Veta vadå? Att du var upprörd?
Jag trodde jag gjorde rätt som täckte upp för dig.
-Det är inte det jag menar. -Du, det var en olycka, okej?
Och jag måste springa. Men det var inte ditt fel.
-Hur är det med flickan? -Avsvimmad.
-Du har inte rört henna, va? -Ha lite tillit.
-Så du har ringt honom? -Nej, en av hans kontakter.
Du vet hur det fungerar.
Har Elijah fått meddelandet eller inte?
-De säger att han fått det. -Utmärkt. Och nu, då?
Han har antingen fått det eller inte. Det är bara att vänta och se.
Det är inte för sent. Vi lämnar henne. Vi måste inte göra det här.
-Jag är trött på att fly. -Jaså?
Men det är flykten som håller oss vid liv.
Elijah är gammaldags. Går han med på utbytet, är vi fria.
Du.
Här finns ingenting på mils avstånd.
Så om du tror att du kan fly, så har du fel. Förstått?
Vem är Elijah?
Han är din värsta mardröm.
Det går inte att backa kryptförbannelsen, Stefan.
Vi var två för att utföra den första gången.
Men jag kan öppna dörren? Och prata med henne?
Ja, men Damon har rätt. Hon kommer inte att berätta.
-Inte utan något i utbyte. -Jag måste göra någonting.
Jag vet inte vem som tagit Elena. Eller var hon är.
Det kanske finns ett annat sätt att hitta henne?
-Hur fungerar det här? -Jag använder ditt blod för spårning.
Ni är blodssläkt. Det gör kopplingen starkare.
Alaric sade att vi måste vara ute om 10 minuter. Jag fick vapen av honom.
Är du redo?
Där.
-Där är hon. -Det är 50 mil bort.
Nej, Bonnie, Vi behöver en mer exakt angivelse.
-Mer exakt än så blir det inte. -Vi kollar flygfoton.
Då ser vi vad som finns, det kanske hjälper.
-Ring mig om ni hittar något. -Jag följer med.
-Nej. -Men jag kan inte sitta här.
-Hon kanske är skadad. -Det är hon inte.
Ni två går in i huset.
-Jag ringer när vi hittat henne. -Du klarar inte det här ensam.
Han är inte ensam. Kom nu.
-Följer du med? -Det handlar om Elena.
Hallå, Tyler.
-Lockwood, passa till mig. -På honom.
-Blocka honom. -Se upp med honom.
-Inåt. Inåt. -Ta den killen.
Skjut. Skjut.
Kom igen. Häråt.
-Vad var det där? -Var kom det där ifrån?
-Hur gjorde du? -Omtagning.
-Du, Tyler. Vart ska du? -Kom igen nu.
Grabben, vart ska du?
-Vi är ju mitt i en match. -Okej, vi kör.
Hej.
Är du okej?
Du ljög förut. Varför?
Du, Tyler, jag tror att du missförstod mig på festen.
-Jag förstår att det var traumatiskt. -Du ljuger.
-Nix. Men jag är sen. -Hördu.
Hur kunde du...? Är du starkare än jag?
Äh, det där var väl inget.
Du, om du vet något, måste du berätta.
-För jag klarar inte det här. -Jag är ledsen, Tyler.
Men jag tror att du fortfarande är i chock över Sarahs död.
Och det är helt naturligt.
Alaric gillar sina vapen.
-Vad är det där? -En granatkastare, eller något sånt.
-Konstigt. -Hur långt är det kvar?
-Ungefär 13 mil. -Vem tror du har tagit henne?
Någon från Katherines förflutna. Hon sade att någon jagade henne.
De kanske tog fel tjej.
Tack. För att du hjälper mig.
Kan vi skippa den här "komma nära varandra"-grejen?
-Det känns så klichéartat. -Kom igen, Damon.
Vi vet båda två att jag inte är anledningen till att du följde med.
Och där drog han in det tunga artilleriet.
Det behöver inte vara så. Vi kan väl bara prata om det.
-Det finns inget att prata om. -Det tror jag nog.
Följde du med för att hjälpa din bror-
-att rädda flickan han älskar, eller-
-är det för att du också älskar henne?
Lätta ditt hjärta. Jag gillar "komma nära varandra"-grejen.
Fortsätt så där, Stefan, och jag lovar att jag åker hem igen.
Nej, det är det som är det fina. Det gör du inte.
-Alaric åkte just med Jenna. -För att hon inte ska fråga om Elena.
Jag hittade det här fotot.
Det där huset är det enda som finns där.
-Har du skickat det till Stefan? -Ja.
Jag hatar att bara sitta här och vänta.
Du.
Hon kommer att klara sig.
Det vet du inte.
Nej, det vet jag inte.
-Vad gör du? -Jag vill prova en sak.
Jag förstår inte.
Jag behöver ett ljus. Och Elenas hårborste.
Okej, visst.
Vad ska du ha det till?
Det låter kanske galet, men jag ska försöka skicka ett meddelande.
Bonnie? Bonnie.
Bonnie. Bonnie. Bonnie.
Bonnie. Bonnie!
Varför är jag här?
Du verkar tro att jag vill svara på dina frågor.
-Varför vill du inte det? -Det var en till fråga.
Ni har mig nu, okej? Jag kan inte direkt fly.
Du kan åtminstone säga vad ni vill med mig.
Jag vill ingenting. Jag är bara en budbärare.
Budbärare till vem? Elijah?
Två poäng till tjuvlyssnaren.
-Vem är han? En vampyr? -Han är en av de Ursprungliga.
-Vad menar du? -Ännu fler frågor.
Har inte familjen Salvatore lärt dig någon vampyrhistoria?
-Så du känner Stefan och Damon? -Jag känner till dem.
För hundra år sedan försökte en god vän tussa ihop mig med Stefan.
Hon sade att han var en av de goda.
Fast jag gillar mer den farliga typen, så...
Vilka är de Ursprungliga?
Trevor och jag har gömt oss för dem i 500 år.
Vi är trötta. Vi orkar inte mer.
Vi använder dig för att förhandla oss ur en gammal konflikt.
Varför just jag?
För att du är en dubbelgångare.
-Du är nyckeln till förbannelsen. -Förbannelsen.
-Solens och månens förbannelse? -Så du kan lite historia.
Vad menar du med att jag är nyckeln? Månstenen bryter ju förbannelsen.
Nej, månstenen förseglar förbannelsen.
-Endast ett offer kan bryta den. -Offer.
Blodet från en dubbelgångare. Det är du som är dubbelgångaren.
Vilket betyder att du måste dö för att förbannelsen ska brytas.
Mamma?
-Vad gör du här? -Jag vet.
Olaga intrång i sheriffens hus?
-Det känns ju som ett smart drag. -Fortsätt ducka du.
Fortsätt byta ämne.
Men jag vet.
Du är precis som jag, eller hur?
-Nej. -Fortsätt du, men jag tror dig inte.
Jag såg hur stark du är.
Och jag går inte förrän du säger sanningen.
-Tyler. -Du är en varulv.
Säg det.
En vad?
-Sluta ljuga. -Jag ljuger inte.
Bara säg det.
Jag är ingen varulv, okej?
Berätta mer.
En ganska frågvis fånge, inte sant?
Vad är det du vill veta, goding?
Vem är det ni flyr ifrån?
-De Ursprungliga. -Hon sade det.
-Men vad betyder det? -Den första familjen. De äldste.
Rose och jag retade upp dem. Rättare, jag retade upp dem.
Och Rose höll mig om ryggen. Så i 500 år har de velat döda oss.
Vad gjorde du?
Samma misstag som så många andra. Han litade på Katerina Petrova.
-Katherine. -Just det.
Den första Petrova-dubbelgångaren.
Jag hjälpte henne komma undan, och nu är jag-
-förlåt, vi, märkta för alltid.
Och därför tänker vi inte göra om samma misstag igen.
-Här. Drick det här. -Tack.
Vad hände? Du skrämde vettet ur mig.
-Ingenting. -Det där var inte ingenting, Bonnie.
Jag har sysslat mycket med magi på sistone. Det sliter på mig.
När jag är sliten tar jag en tupplur. Du var medvetslös.
Häxkraft har sina begränsningar.
Pressar jag för hårt slår det tillbaka.
-Hur vet du allt det här? -Jag har allt här inne.
Det är en påminnelse om att jag inte är odödlig.
Snälla...
-...berätta inte för någon. -Varför inte?
För att det är en svaghet. Och vissa behöver inte veta det.
Och med vissa menar du Damon.
Jag menar alla som kan skada mig.
Jag ska inte säga något? Jag lovar.
Det är svårt, vet du? Farmor är borta.
Och min pappa vill inte kännas vid vad jag är.
Inte sedan mamma försvann.
Jag står helt ensam.
Så känner jag också för det mesta. Att jag är ensam.
Tror du att det fungerade?
Jag har inte en aning.
Stefan och Damon är på väg. -B
Vi är nära. Enligt Jeremy finns det en avtagsväg strax efter den skylten.
-Bara säg till om du vill ha. -Jag vill ha.
Så sött.
Du vill vara stor och stark och rädda flickan.
Men oroa dig inte. Jag ska hjälpa dig.
Jag skojar inte. Jag har druckit lite varje dag.
Jag har långsamt ökat intaget för att bygga upp styrka.
Vet Elena om att du dricker blod?
Jag har druckit hennes.
Så romantiskt.
När vi nu ändå kommer varandra nära, minns du när blod var ditt allt?
Du var den som slet folk i stycken för skojs skull.
-Du menar när jag var mer som du? -Ja, Stefan, precis.
När du gav mig blod så att jag kunde bli en stor, elak vampyr.
Jag undrar om Elena skulle låtit den killen smaka.
Vad hände med honom egentligen? Han var kul.
Han hittade väl något annat att leva för.
Han är här. Det här är ett misstag.
Nej, jag lovade att fixa det här. Lita på mig.
-Nej, han vill döda mig, Rose. -Han vill hellre ha henne.
Ja, men dig kommer han att skona, inte mig.
-Jag måste härifrån. -Du.
Vad är vi?
Vi är familj.
För alltid.
Du är rädd.
Stanna här med henne. Och inte ett ljud.
Rose-Marie.
Kan vi prata ostört?
Ja, här inne.
-Du får ursäkta huset. -Åh, nej. Vad är väl lite smuts?
Jag har full förståelse.
Så säg mig, varifrån fick du modet att kontakta mig?
Jag vill ha min frihet. Jag är trött på att fly.
Kan du garantera mig min frihet?
Jag har full befogenhet att benåda dig och ditt lilla husdjur-
-vad är det nu han heter? Trevor. Om jag så tycker.
Katerina Petrova.
-Jag lyssnar. -Hon brann inte inne i kyrkan 1864.
-Fortsätt. -Hon överlevde.
-Var finns hon? -Du verkar inte särskilt överraskad.
När du ringde och bjöd in mig till denna civilisationens avkrok-
-endast tre timmars resa från Mystic Falls-
-förstod jag att det hade med Katerina att göra.
Har du henne?
Nej. Men jag har något bättre.
-Jag har hennes dubbelgångare. -Det är omöjligt.
Hennes släkt dog ut med henne. Det är fakta.
Då stämmer inte fakta.
-Nå, visa mig henne. -Elijah, du är en hedersman...
...som man kan lita på, men jag vill höra dig säga det.
Du har mitt ord på att du ska bli benådad.
Kom med mig.
Mänsklig. Det är omöjligt.
Hallå där.
Huset borde ligga bakom träden.
Jag har mer erfarenhet än du av sådana här saker.
Vad är din poäng?
Den som har Elena är någon som var efter Katherine redan 1864.
De är 500 år gamla och väldigt starka.
-Är du säker på det här? -Ja, jag är säker.
Vi kanske aldrig kommer ut därifrån.
-Okej, då är det väl så. -Så nobelt, Stefan.
Jag kan inte tänka mig en bättre anledning att dö.
Men om du vill stanna här, så förstår jag.
Vi har en lång resa framför oss. Vi borde gå.
-Snälla, låt honom inte ta mig. -En sista sak bara.
Sen är vi klara.
Jag har väntat så länge på detta, Elijah.
-Jag är verkligen ledsen. -Inga ursäkter är nödvändiga.
Jo. Jo det är de.
Du litade på mig när det gällde Katerina, och jag svek dig.
Ja, det stämmer att du är den skyldige.
Och Rose hjälpte dig för att hon är lojal. Det respekterar jag.
Men var fanns din lojalitet?
Jag ber om din förlåtelse.
Du är förlåten.
-Du... -Nej, Rose.
Nu är du fri.
-Kom. -Nej, månstenen, då?
Vad vet du om månstenen?
Du behöver den. Och jag vet var den finns.
-Ja. -Jag kan hjälpa dig hitta den.
-Berätta var den finns. -Det fungerar inte så.
Förhandlar du med mig?
Det är första gången hon nämner det.
Varför har du järnört runt halsen?
Berätta var månstenen är.
I kryptan under kyrkoruinerna.
-Vad gör den där? -Den finns hos Katherine.
Intressant.
-Vad var det? -Jag vet inte.
-Vem mer finns i huset? -Jag vet inte.
Sätt fart.
-Rose? -Jag vet inte vem det är.
Här uppe.
Här nere.
Ursäkta mig.
Vem det nu är jag talar med.
Det är ett misstag att tro att man kan vinna över mig.
Det går inte. Hör du det?
Jag upprepar. Du kan inte vinna över mig.
Så ge mig flickan när jag räknat till tre.
Eller så kommer huvuden att rulla.
-Förstår vi varandra? -Jag följer med dig.
Bara du inte skadar mina vänner. De försöker bara hjälpa mig.
Vad spelar du för spel egentligen?
Låt henne gå.
Kom här, är du skadad? Är du okej?
Elena?
Herregud.
-Är du okej? -Jag är okej.
Jag mår bra.
Jag fick ditt meddelande.
-Var är Elena? -Hon är hemma.
-Och du är här för att...? -För att hon ville vara med Jeremy.
-Här. -Tack.
Du, med tanke på vad Rose berättade för Elena om förbannelsen...
Jag vet. Vi får skydda henne.
Enda sättet vi kan göra det på är om vi sluter fred.
Katherine kom emellan oss.
Händer samma sak med Elena kan vi inte skydda henne.
Ja, Stefan, jag har hört det där förut.
-Hördu. -Vadå?
-Förlåt. -För vadå?
För att jag var den som omvandlade dig för 145 år sedan.
Sluta, Stef, det är för sent. Vi behöver inte älta det nu.
Nej, men vet du? Jag har aldrig sagt det rakt ut.
Jag antar att jag behöver säga det, och du behöver höra det.
Förlåt.
Jag var självisk.
Jag ville inte vara ensam.
Jag antar att jag behövde min bror.
Jag vet att det låter sjukt, men alkohol hjälper.
I alla fall på mig.
Du vet, med allt det där pirriga.
Jag är varm. Det känns som om huden brinner.
Verkligen? Så har det aldrig varit för mig.
Jag antar att ulvar är annorlunda.
I början var jag väldigt känslosam.
-Allt blev liksom förstorat. -Så är det för mig.
Hur kan du vara vampyr?
Hur kan du vara varulv?
Vem mer är som du?
Det är bara jag.
Det är en lång historia. Vi kan ta den en annan gång.
Hur många andra varulvar finns det?
Det är bara jag.
Och min farbror Mason, men han har lämnat staden.
Du, Tyler...
Du kan inte berätta för någon.
Okej? Varken om dig själv eller om mig.
-Ingen skulle förstå. -Jag vet.
Jag vill berätta om min mamma, och din-
-och grundarfamiljerna och rådet, men jag vill-
-att du lovar att ingenting säga.
Det handlar om liv och död, Tyler.
Jag har ändå ingen att berätta för.
Jag är ledsen för hur jag betedde mig tidigare, men jag...
Jag är helt ensam med det här.
Det är snart dags.
Vid nästa fullmåne förvandlas jag och det finns ingenting jag kan göra.
Jag är rädd.
Tyler. Nej, det är...
Vem är där?
Jag ska inte skada dig.
-Vad gör du här? -Lexi sade att du är en av de goda.
-Du kände Lexi. -Trevor var min bäste vän.
Jag har levt med samma person i 500 år.
Och nu är han borta.
Jag vill inte fly mer, för jag har ingenstans att ta vägen.
Jag är ledsen, men jag kan inte hjälpa dig.
Jag behöver inte din hjälp. Men jag tror att du behöver min.
Elijah är död, men det är inte över.
-Vad menar du med det? -Det är inte över.
De Ursprungliga kommer att leta efter henne.
Det måste de.
De gör det för hans skull.
-Vems? -Klaus.
Söt pyjamas.
Jag är trött, Damon.
-Jag tog med den här. -Jag trodde den var försvunnen.
Tack.
Snälla, ge mig den.
Jag vill bara säga en sak.
Varför måste du säga det med mitt halsband?
Därför att det jag vill säga...
...är det mest själviska jag har sagt i hela mitt liv.
-Damon, gör det inte. -Jo, bara en gång.
Du måste höra det.
Jag älskar dig, Elena.
Och eftersom jag älskar dig...
...kan jag inte vara självisk.
Så du får aldrig veta det här.
Jag förtjänar dig inte.
Men det gör min bror.
Gud, jag önskar att du inte måste glömma det här.
Men det måste du. t du inte måste glömma det här.