Více než sto let jsem žil v utajení. Až do teď.
Znám riziko, ale musím ji poznat.
-Co jsi zač? -Upír.
-Ten zvuk. -Jaký zvuk?
Tylere!
-Zatraceně! -Caroline!
-Můžu dát Caroline svoji krev. -Ne.
-Ne, v žádném případě. -Udělej to.
-Černá ovce rodiny se vrátila. -Tylere?
Kdo je ten chlápek s Carol?
Starostův mladší bratr, Mason Lockwood.
Damone, záleží mi na tobě. Vážně ano, ale miluju Stefana.
-Eleno, co se děje? -Ne, Damone! Damone!
Ne, ne, ne.
-Proč vypadám jako Katherine? -Nejsi ona.
Jsi přesný opak všeho, čím byla ona.
-Eleno, co tady děláš? -Jmenuju se Katherine.
Vyřiď bratrům Salvatorovým vzkaz. Hra začala.
Co?
Promiňte, kde jsou všichni?
-Je noc, zlato. -Fakt?
A neviděla jste moji mámu?
Odešla po večeři společně s tvým klukem.
-Potom se zastavila Elena. -Vážně?
No jo, vážně,
ale říkala, že se jmenuje Katherine.
-Mohla bych dostat něco k jídlu? -Snídaně bude kolem 7:00.
-Ale já mám hlad. -Měla bys jít zase spát.
-Co to tady voní? -Zpátky do postele.
Co tady děláš?
-Já nevím. -Musíš jít zpátky do postele.
UPÍŘÍ DENÍKY II. 2. díl: Konec a začátek
Katherine vypadala přesně jako ty. Bylo to tak divný.
Je to moje předkyně.
Přesunula jsem studentský stánek do jídelny.
Tvoje upíří předkyně a nepodobala se ti,
jako by mohl někdo z rodiny, byla celá ty.
Já nevím. Neumím to vysvětlit. Je to děsivý. Víc k tomu nemám.
A jak víš, že se tam někde venku pořád nevydává za tebe?
Nevím, ale můžu tady sedět a užírat se nevědomostí,
nebo můžu donést tyhle ceny ke stánku s házením kroužků.
Mluvila jsi s Damon poté, co zabil Jeremyho?
-Nebo spíš, co se ho snažil zabít? -Ne, Bonnie, nemluvila.
Nebudu. Nechci se bavit o Damonovi ani o něčem, co se týká upírů.
Chápu.
Jsem člověk.
A musím dělat lidské věci, jinak se z toho zblázním.
Dobře. Omlouvám se. A teď se soustřeďme.
Caroline na nás musí být pyšný, jinak nás zabije.
-Nechápu, jak tohle vždycky zvládá. -Protože očividně není člověk.
Očividně.
Je to stejné jako náramek, který ti dala Elena.
-Chrání mě to před ovládnutím. -Železník je pro upíry toxický.
Myslíš tím, že je to jako jed?
Jo, je to velice jedovaté. Zabrání jim to dostat se ti do hlavy.
Proč právě železník?
Netuším. Určité byliny, kořeny a další věci
jsou pro upíry prostě škodlivé.
-Jako kolík do srdce? -Přesně, ale musí být dřevěný.
Docela si věříš,
když mi vykládáš všechny ty způsoby, jak tě zabít.
Kdybych si myslel, že mě chceš zabít, vedli bychom teď úplně jiný rozhovor.
Jo. Damon je ten, který si to zaslouží.
Chci, abys na Damona zapomněl, dobře?
Je stokrát silnější než ty
a právě teď se mu nedá věřit. Musíš se pokusit se přes to přenést.
Zabil mě upír a zpátky k životu mě přivedl kouzelný prsten.
Jak se přes tohle dá přenést?
Dneska máme zajištěno jedno malé rozptýlení ve formě otrokářky Eleny.
-Zdravím, Eleno. -Ahoj. Nachystal jsi...
Jo, jo, nachystal jsem házení zlatých rybek, všech 300.
Bude to velkolepé.
Bude v pořádku.
Jenom prochází těžkým obdobím.
Doufala jsem, že ho tenhle karneval
přivede zpátky do země středoškoláků.
-Takže tohle tady děláme? -Jo, my všichni.
Budeme nudní středoškoláci, kteří žijí ve světě,
-ve kterém se to slovo na "u" neříká. -Chápu.
A potom mě vezmeš na ruské kolo,
které nás doveze až úplně nahoru, a pak mě políbíš
a moje srdce zaplesá jako u normální holky.
-Chápeš, o co mi jde? -Jo. Ne, chápu to.
Líbí se mi to, ale mám otázečku.
-Co uděláme s Damonem? -Ne, to slovo na "D" ne, dobře?
To bylo smazáno ze seznamu témat, která můžeme rozebírat.
Bohužel Katherinin příchod způsobil, že není ve své kůži,
je trochu rozhozený a docela nebezpečný.
Kdo ví, co má za lubem?
Pochopila jsem, že John Gilbert odjel z města.
Už našli toho upíra, který ho napadl?
Šerifka mě požádala, abych se toho ujal.
A slibuju ti, že tomu přijdu na kloub.
Což mě přivádí k dalšímu tématu.
Když Richard umřel, budu do příštích voleb prozatímní starostka.
A budu potřebovat někoho, kdo by byl v čele Rady.
Chci, abys ten někdo byl ty.
Cokoli potřebuješ, Carol.
Jako členovi jedné ze zakládajících rodin, je mi to velice blízké,
takže mi bude ctí, pomoct udržet město před upíry v bezpečí.
Chlape.
Je bezpečné mluvit?
To je můj švagr Mason. Ještě pořád je tady.
Jenom nechci, aby nás slyšel. Nechtěl být součástí Rady,
když tu ještě žil, nevidím důvod, proč ho do toho zatahovat teď.
Kolik jich bylo, tak sedm?
Šest. To poslední nepočítám.
-Šoural ses. -Cože?
Myslím, že i babička Lockwoodová by tě se svým chodítkem předběhla.
-Jo. Dobře. Boty dolů. Bláto. Máma. -Jasný. Jo, jo.
Takže ten vztek a agresivita, o kterých jsi mluvil...
Vidíš nějaký rozdíl, když trénuješ?
Chlape, hraju tři univerzitní sporty,
posiluju 4x a běhám 3x týdně. Musím říct, že ne.
Míváš záchvaty? Myslím tím, co přesně se stane?
Začne to normálně. Naštvu se, většinou kvůli blbosti.
Jsem popudlivý chlap. Prostě vyletím a pak vybouchnu.
-Máš okno? -Jako by mi vztek zatemnil zrak.
Je v tom nějaký vzorec? Třeba jednou za měsíc? Jenom v noci?
Jediné, co vím, je, že to nejsem já, chápeš?
Během té doby se ze mě stane něco jiného. Nenávidím to.
Dáš si ještě čaj, Damone?
Ano, prosím. Děkuju ti, Carol.
-Tvoje máma říkala, že nejíš. -Je to odporný.
Je to nemocniční jídlo. To má být odporný.
Taky říkala, že tě zítra ráno propustí.
Ráno? Potřebuju se odtud dostat v noci.
Ne. Karneval se obejde i bez tebe, Caroline.
Vím, že je pro tvou neurotickou, povahu těžké to přijmout,
-ale Bonnie a Elena to zvládají. -Nejsem neurotická.
Jo, jsi, ale je to roztomilý, takže...
Nejde o ten karneval.
Dobře? Tohle místo je prostě strašně depresivní.
-Protože tady sedíš potmě. -Ne, nedělej to!
-Co to, sakra...? -Zatáhni, prosím.
-Co je s tebou? -Zatáhni.
Fajn.
Vrátím se později, dobře?
-Dáš si taky? -Ne, díky. Nemám hlad, jedl jsem.
Nemáš strach, že jednoho dne se všechna lesní zvířátka
spojí a budou se bránit? Určitě si o tom povídají.
Jenom jsem rád, že si k večeři dáváš krevní konzervu,
a ne holku ze sesterstva.
Tohle se mi líbí. Chodíš kolem mě po špičkách,
protože si myslíš, že vybuchnu. Je to strašně napínavý.
Elena si taky dělá starosti? Vsadím se, že se o mně bavíte.
Víš něco o Katherine?
Myslím, že Lockwoodovi mají rodinné tajemství,
protože to Gilbertovo zařízení je ovlivnilo, ale železník ne.
Takže to nejsou upíři. Jsou něco jiného.
Tohle je tvoje nová posedlost?
Jestli radši chceš, aby nám nějaká neznámá, nadpřirozená síla
řádila ve městě, fajn, nechám toho.
Katherine ještě neskončila, to přece víš, že jo?
-Nemáme ani tušení, o co jí jde. -Samozřejmě že máme.
Vrátila se zpátky, aby ti vyznala svoji nehynoucí, věčnou lásku.
Takže nechám tebe, aby ses s ní vypořádat,
protože mám důležitější věci na práci, jako třeba vybuchnout.
Na zdraví.
To je hezké.
Jo, dala mi to kamarádka.
Co se děje?
Nesmíš to nikomu říct.
Nesmím to nikomu říct.
Uděláš, co řeknu?
-Udělám, co řekneš. -Dobře.
Protože umírám hlady.
U házení kroužků už nemají Barta a Homera, ani trička Tým Jacob.
Můžu nějaké vzít z vědeckého klubu. Taky se pokazil reprák u karaoke.
To nevadí, Eleno. Zastav se a rozhlédni se. Je to terno.
Jako že dokážu víc, než jen způsobit upíří zmatek?
Kdo by to řekl?
Hej, Carter, že? Pracuješ na karnevalu?
-Jo. -Dobře. Super.
Copak potřebuješ, krásko?
Co víš o reprácích ke karaoke?
-Ukaž mi, kde je problém. -Jo, Bonnie. Ukaž mu to.
-Dobře. Jdeme. -Jdeme.
Co to děláš?
Co? Nic, jen zabíjím čas. Čekám na tebe.
-Hledáš něco? -Vlastně jo.
Nevíš, kde jsou nějaké staré rodinné věci?
-Dědictví? -To už jsi vybílil svěřenecký fond?
To jsem udělal, když mi bylo 22.
Hledám jeden kousek, který patřil mojí mámě.
Dal jí ho můj táta, když se vzali.
Má pro mě sentimentální hodnotu. Nejspíš ho zdědil tvůj táta,
takže by pořád měl být někde tady v domě.
-Jak vypadá? -Je to Měsíční kámen.
Je velký asi jako hokejový puk. Starý, ošklivý.
-Minimální peněžní hodnota. -Jasně, chlape, to je jedno.
-Asi by ses měl zeptat mojí mámy. -Jo, dobře. Udělám to.
-Můžeme? -Jo.
Jeremy, tak rád tě vidím naživu.
Nejsi trochu moc starý na středoškolský karneval?
Asi tak o 150 let.
Směšný, jak tady rozhazuješ vtípky, když bych mohl...
... zničit tvoje utajení, kdybych někomu řekl, co jsi.
Prosím, řekni mi, že to není výhružka.
Možná že je.
Tohle nebudeme dělat.
Nebudeme se před sebou tvářit, že jsme neporazitelní,
když je pro mě takhle snadné, to s tebou skoncovat.
Jestli chceš prozradit, co vlastně jsem, do toho, zkus to.
Nacpu ti ten prsten tak hluboko do zadku,
že se jím zadusíš.
Doktor říkal, že jsem jako nová. Odhlásil mě.
A říkal, že nemusím čekat do rána, tak mi zavolej, až si to poslechneš.
Je tma, díky bohu.
Za to se fakt omlouvám.
Dobře, a teď, jak je ta historka?
-Můj manžel je trochu perverzní. -Ano, dobře.
Dobře. Takže teď odsud vypadnu.
Jsem předsedkyně výboru pro karneval,
a bojím se, že je to naprostá katastrofa.
Bůh žehnej Eleně, ale nechápe slovo "úchvatný."
Ještě jednou se za to vážně moc omlouvám,
a kdybys mohla zapomenout, že jsem tě kousla,
bylo by to ohromné, protože já to udělám.
Zapomenout na co?
Netuším, jak to funguje, ale je to paráda.
No ne, ty špehuješ.
-Pozoruju. -Spíš jsi posedlý.
Má sílu.
Dělá tři různé univerzitní sporty, samozřejmě že má sílu.
Jenom se snažíš něco najít.
-Vsadím se, že tě porazím. -A přichází strejda.
-Ukaž, co v tobě je, surfere. -Tohle je směšné.
-Sakra. -To je všechno?
Dobře, je šampión.
-Kdo chce jít další? -Stefan by chtěl.
-Jo, jasně. Zkusím to. -Do toho, Stefe.
Sejmi ho, Stefe.
Můj bratr si myslí, že tě můžu porazit.
Tvůj bratr se plete.
No tak.
-Vůbec ses nesnažil. -Ve skutečnosti jo, snažil.
Pojď se mnou.
-Je to... -Nebyl to tenhle druh síly.
-Ale větší než člověk. -Co je to s tou rodinou?
Pokud nejsou upíři, co sakra jsou?
Možná jsou želvy ninja.
-Nejsi vtipnej. -Nebo zombíci. Vlkodlaci.
Vůbec to není zábavný.
Co? Co máš v plánu?
Protože žijeme v realitě
a nic takového jako vlkodlaci nebo bojové želvy neexistuje...
-Říkal jsem želvy ninja. -Hej, ty.
-Mám jméno. -Jo, to je mi jedno.
Co?
Potřebuju, abys vyvolal rvačku s jistým
Tylerem Lockwoodem.
-Damone, nedělej to. -Ne, ne. Je to jenom experiment.
Naštvi ho. Necouvni, nehledě na to, co udělá, jasný?
-Necouvnu. -Vím, že ne.
Uvědomuješ si, že se někdo zraní?
-Někdo se naštve, totálně rozzuří. -A tím dokážeš co?
Že se Tyler nedokáže přestat rvát.
Uvidíme, kdo zasáhne.
Možná to bude ten nejednoznačně nadpřirozeně záhadný strejda.
Nazdar, bloncko.
Propustili tě?
Vzpomínám si.
-Na co? -Jak jsi mnou manipuloval.
Mával se mnou, zneužíval mě.
Vymazal mi vzpomínky. Jak ses na mně krmil.
Jsi šílená.
Vzpomínky se ke mně vrací po kousíčkách.
Nemůžeš si to pamatovat. To není možný.
Teda pokud se z tebe nestal...
Mám zprávu od Katherine.
-Řekla: "Hra začala." -Počkej.
Sráči.
-Eleno. -Co chceš, Damone?
Jsem ten poslední, koho chceš vidět, ale potřebuju, abys šla se mnou.
Cokoli to je, nemám zájem.
Potřebuju, abys se mnou šla hned teď, Eleno.
-Dávej bacha, kam jdeš. -Máš problém?
Jo, narazil jsi do mě.
-A co s tím uděláš? -Děláš si srandu, že?
Radši toho nech.
Ještě jednou do mě strčíš a přísahám bohu...
Hej! Tylere! Hej!
Tylere! Hej! Zpátky!
Sakra, co to je, chlape?
Tvoje oči.
No tak. Jdeme.
Jsi v pořádku?
Proč jsem to udělal?
Byl jsi jen ve špatný čas na špatném místě.
-Co tady děláš? -Propustili mě. Už jsem v pořádku.
Jak se cítíš?
Cítím se fakt dobře.
Jo? Protože jsi byla trochu...
Už je mi líp.
-Jsem v pořádku. -Dobře.
-Chceš to zkusit? -Jo.
Hezkej hod, drsňáku.
Už musely být popraskané.
-Ale ne. -Co se děje?
-Musím jít. -Co?
Ne, Care, počkej. Je ti dobře? Nepotřebuješ zpátky do...?
Nech mě na pokoji.
Jak se to stalo?
Dal jsem jí svoji krev a Katherine ji očividně zabila.
-"A" plus "B" se rovná... -Ale proč?
Protože Katherine je manipulativní, špinavá, malá děvka.
A řekla: "Hra začala," co to vůbec znamená?
Znamená to, že nehraje čistě a chce, abychom to věděli.
Ale proč Caroline?
-Já nevím. -Caroline musí strašně vyšilovat.
-Nemá ani tušení, co se s ní děje. -Já myslím, že má.
Všechen můj nátlak z minulosti začal opadat, když se začala měnit.
-Musíme ji najít. -Jo a zabít ji.
-Nezabiješ Caroline. -Ví, kdo jsme.
Je z ní přítěž, musíme se jí zbavit.
Damone, rozhodně ne.
Musím vám připomínat tragický příběh Vicki Donovanové?
Jo, právě Caroline to jako upír nezvládne. Její matka je loví.
Všichni víme, jak ten příběh skončí, tak přeskočíme k poslední kapitole.
To není možnost, Damone.
Není?
Mlčíš jako hrob, Stefane.
Moment. Nekonal se školní karneval v tu noc, co jsi probodl Vicki?
Tomu říkám město, ve kterém se historie opakuje.
Víš, že mám pravdu.
Nezabijeme ji.
Je to jediná možnost.
Hej, jsi v pořádku?
-Moc mě to mrzí. -Co?
Očividně je na mě kvůli něčemu naštvaná, ale vůbec netuším proč.
-Co se stalo? -Vyletěla
a byla taková celý den.
V jednu chvíli v pohodě a v další šíleně neurotická.
Skoro umřela. To jí v hlavě mohlo udělat trochu zmatek.
-A navíc, mluvíme o Caroline. -Jo.
Jsem zvyklý na nestálost a to všechno.
Taková prostě je Ð miluj ji, nebo nenáviď.
Ale tohle vypadá, já nevím, jinak. Víc...
Nedokážu to vysvětlit.
Souhlasíš s Damonem, mám pravdu? Stefane?
-Stefane. Hej. -Damon má pravdu.
Ne v tom, co bychom měli udělat, ale v tom, co se stane.
Katherine podepsala Caroline rozsudek smrti.
Nemůžeme dopustit, aby to tak skončilo.
Dělá to kvůli mně, že jo?
Ve skutečnosti to dělá kvůli mně.
Dobře, už jsme doma. Bezpečné území. Mlčení už bylo dost.
-Nech to být. -Co jsi to předvedl za pohyb?
Brazilské bojové umění. Před nějakou dobou jsem ho trénoval.
-Nelži mi. -Nelžu.
Něco jsem viděl!
-Neviděl jsi vůbec nic. -Viděl jsem tvoje oči.
-Zářily. -Nejspíš odraz světel z auta.
Odraz světel. Jasně. Fakt čekáš, že tomu budu věřit?
Tylere! Hej! Chceš vědět, co jsi viděl?
Naštval jsem se, že musím tahat tvůj delikventskej zadek z bitky.
Kde by mohla být?
Co je? Zaslechl jsi ji?
Co se děje, Stefane? Co je to?
Krev. Cítím krev.
Je mrtvý.
Zabila jsem ho.
Co to se mnou je?
Hej. Hej, to nic.
-Můžu ti pomoct. -Můžeš?
Jo. Musím.
-Co uděláš? -Jedinou věc, kterou udělat můžu.
Zabiju tě.
Prosím, ne, nechci umřít.
-Jo, ale ty už mrtvá jsi. -Ne, nejsem.
To neříkej, dobře? Jenom mi pomoz.
-Dobře, dobře. -Pomoz mi, prosím.
-Prosím. Prosím. Prosím. -Dobře, dobře.
To bude v pořádku.
Je to jediný způsob.
Stefane!
Táhni ode mě! Zabila jsi mě.
Ne, Caroline, to jsem nebyla já, to přece víš. Byla to Katherine.
Ne! Tak proč vypadá jako ty? Proč... Proč mi tohle udělala?
-Musíme ji dostat dovnitř. -To nic, Caroline. Pojď se mnou.
Umře. Je to jenom otázka času.
Jo, možná ano, ale nestane se to dneska.
Ale jo, stane.
Damone, je to moje kamarádka.
Cokoli se stane, je na tebe.
-Musíme ji umýt. -Caroline?
-To je v pořádku. No tak. -Ne.
Nejsi. Nemůžeš... Nemůžeš být.
Bonnie?
-Panebože! -Bonnie.
Prostě...
-Pojď sem. -Nenávidí mě.
-Ne, ne. -Bonnie mě nenávidí.
Ne, ne, ne. Jenom je otřesená. Všichni jsme, jasně?
A co Matt?
-Co bude s Ma...? -Jedna věc za druhou.
Teď umyjeme tu krev. No tak, honem.
Jsem vrah. Příšera.
Poslouchej mě. Zrovna teď jsi přecitlivělá, je to součástí proměny.
Je to úplně normální. Přísahám, dobře?
Proč se mi pořád děje to s obličejem?
-Jsem odporná. -Caroline, podívej se na mě.
Caroline. Caroline. Podívej se na mě! Podívej se na mě!
Podívej se na můj obličej! Podívej se na můj obličej.
Vidíš? Vidíš to? Jo? Když cítíš, že tě krev volá,
řekni si, že to překonáš, že jsi dost silná.
Bez ohledu na to, jak dobrý je pocit, se tomu poddat.
Přepereš to. Pohřbíš to. Sleduj mě. Sleduj mě.
To je jediný způsob, jak tohle přežít. Zkus to. Zkus to.
Hej.
Dobře.
Proč mi to Katherine udělala?
Já nevím. Přál bych si, abych to věděl.
Hej. Hej.
Slibuju, že nedovolím, aby se ti něco stalo.
Pojď sem.
Nemůžu uvěřit, že se tohle děje.
No tak, nefňukej. Musíme pohřbít tělo.
Ale to ty tady máš dávat rozkazy. Ne?
Nechtěl bych být tebou, kámo.
Řekla jsem ti, co se stane, jestli ještě někomu ublížíš.
-Neudělal jsem to! -Bonnie, nebyla to jeho chyba.
Všechno, co se děje, je jeho chyba, Eleno.
Bonnie, co to děláš?
Bonnie, přestaň. Bonnie, Bonnie, přestaň.
Bonnie, přestaň! Zabiješ ho!
Bonnie!
Hej! Hej! Bonnie.
-Proč jsi mě zastavila? -Protože tohle nejsme my.
Bonnie, tohle nemůžeme být my.
No tak.
Bože.
Caroline je pro teď v pořádku, zajdu se na ni podívat později.
-Ale co ten kluk, kterého...? -O toho se postaráme.
Damon má pravdu, že jo? Neskončí to s ní dobře.
Ne, postarám se, aby neměl pravdu.
Jenom nemůžu uvěřit, jak se tenhle den zvrhnul.
Nebyl to normální den, co?
Naivně jsem si myslela, že může být. Nic v mém životě není normální.
Moje nejlepší kamarádka je čarodějka, můj kluk je upír
a mám dvojnici, která je odhodlaná nás všechny zničit.
Omlouvám se.
Ne, není to tvoje chyba, Stefane. Není to ničí chyba.
Je to, jak to je.
Jsem v pořádku. Jsem v pořádku.
Jenom... Víš ty co? Jsem v pořádku.
Dobře, jsem... Zítra ti zavolám, dobře?
-Dobrou noc, Stefane. -Dobrou noc.
Myslím, že je pro Tylera dobré, že jsi tady.
Toho si vážím, Carol.
A podívám se, jestli někde nenajdu ten kámen, který hledáš.
Určitě bude zašitý v některé z Richardových schovávaček.
-Hej, chlape. Jdeš nahoru? -Za chvilku.
-Dobrou, mami. -Dobrou, Tylere.
Omlouvám se za dnešek, jsme pohodě?
-Jo, v pohodě. -Dobře.
Co tady sakra děláš?
Vchodové dveře byly odemčené.
Jo.
To bych nedělal. Říznul jsem to železníkem.
A proč bys to dělal?
Abych tě mohl probodnout tímhle.
Přišel jsi mě zabít?
Je to jenom fér, ty jsi mě zabil jako první.
Proč sis to rozmyslel?
Můj otec nenáviděl upíry. Můj strejda taky.
Měli vyhraněný názor, přesně věděli, za čím jdou.
Napadlo mě, že bych možná měl taky něco hájit.
Ale co získám tím, když tě zabiju?
Koukni, tyhle věci staršího bráchy mi moc nejdou.
Promiň, ale nemám mléko a sušenky, které bych ti mohl nabídnout.
Trhni si.
Počkej.
-Můj otec taky nenáviděl upíry. -Vážně?
Ze stejného důvodu jako tvůj táta. Jenom to bylo v roce 1864.
Tehdy lidé uměli vyřezávat.
-Tohle jsi dělal sám? -Jo, zkoušel jsem to.
Je to těžší, než jak to vypadá.
Co tady děláš?
Přišel jsem se podívat, jestli už tě ta bláznivá nálada přešla.
Asi bys měl jít, protože moje máma se brzy vrátí.
Ne, vyhýbala ses mi celý den. Jsem víc nejistý, než jsi teď ty.
Co tím myslíš?
Myslím tím, že jsi skoro umřela, a já byl vyděšený k smrti.
Začal jsem přemýšlet, protože jsem prostě...
Nejsem v pozici, ve které bych teď mohl ztratit někoho dalšího.
Uvědomil jsem si, že i když jsem tě dneska chtěl zaškrtit,
jsem si jistý tím, že tě miluju,
a teď se zdá, že to necítíš stejně.
-Ahoj, kolik je hodin? -Skoro svítá, pojď se mnou.
Stefane, co tady děláme? Načapou nás.
Přiměl jsem strážného, aby si dal pauzu,
abych mohl svoji dívku políbit na vrcholku ruského kola.
-Stefane... -Musíme tyhle chvíle využívat, Eleno.
Dobře? Co Katherine provedla Caroline mohl být jen začátek,
a pak je tu ta věc s Tylerovou rodinou, které ještě nerozumíme.
A vždycky je tady to slovo na "D".
Ale vrátil jsem se do tohohle města, abych s tebou začal nový život.
Nesmíme ho zapomínat žít.
Jak se tam nahoru dostaneme?
Hádám, že se prostě budeš muset pevně držet.
Co?
Jen je hezké vidět tě, jak se směješ.
Jednodušší už to nebude, že ne?
Ne. Nebude.
UPÍŘÍ DENÍKY to nebude, že ne?