Tidigare...
I över ett sekel har jag levt i hemlighet. Tills nu.
Jag måste lära känna henne trots risken.
-Jag är Elena. -Jag är Stefan.
-Vad är du? -En vampyr.
-Varför är du här? -Jag saknar min bror.
Han berättade om ditt ex, Katherine. Hon krossade ditt hjärta.
-Varför ser jag ut som hon? -Vår kärlek till Katherine var oäkta.
Katherine tvingade mig aldrig.
-Är du ett medium eller synsk? -Tekniskt sett är jag en häxa.
-Det oväsendet. -Vilket oväsen?
Tyler!
Vad i helsike?
-Vi behöver hjälp här. -Caroline.
Pratade du med din mamma? Det är din pappa. Han är död.
Du beslutade dig för att jag var värd att rädda. Jag ville tacka dig-
-för det.
-Anna. -Här. Det är mitt blod.
-Dör man med det i sig, återföds man. -Anna är död.
-Jag vet att du brydde dig om henne. -Ja.
-Du skrämde mig. -Förlåt.
-Är Jenna hemma? -Hon skulle träffa brandchefen.
Hon känner inte till sanningen. De dolde den.
Hur mår Jeremy?
Gömmer sig på rummet.
Jag letade överallt. Någon tog mina grejer.
Kan jag hjälpa till?
-Visst? -Vill du att jag hämtar dig?
Jag kollar Jeremy innan jag åker till sjukhuset.
-Kan du möta mig där? -Självklart.
-Jag älskar dig. -Jag älskar dig med.
Katherine?
Hej John. Hej då John.
Jeremy? Är du uppe?
Larmcentralen, vad gäller det?
Hej, jag behöver en ambulans till 2 104 Maple Street.
-Vad? -Bakom dig.
Jeremy.
Jeremy! Jeremy.
Snälla, Jeremy, vakna.
Han är okej.
Vad hände?
Han sa att Anna gav blod till honom, sen tog han pillren.
Han ser ut att må bra, men det gör du med.
-Så... Jag vet inte. -Kom hit. Se på mig.
Jag mår bra. Känns som vanligt.
Ska jag kalla på ambulans? Vad ska jag göra?
Nej.
-Han mår bra. -Menar du att jag inte är vampyr?
Jäklar.
Säg inte så Jeremy. Varför skulle du vilja det?
Hörde du om vad som hände Anna i natt?
-Hon är död. -Jeremy. Jeremy, kom hit. Sätt dig.
Jag är verkligen ledsen för Anna, men det är viktigt att du lyssnar på mig.
Annas blod lämnar din kropp.
Om du försökte begå självmord nu kan du dö på riktigt.
-Hallå. Förstår du mig? -Stefan.
Ja, jag förstår.
Bra.
Pillren han tog då?
Han tog inte nog för att dö så Annas blod läkte det.
-Ms Gilbert? -Jag kommer strax.
-Du behöver vara på sjukhuset. -Men...
Nej, nej. Jag stannar här hos Jeremy.
-Nej, jag behöver ingen barnvakt. -Jo, det gör du.
-Hur mår Caroline? -Inte bra, Bon.
Vad hände?
Vi körde och Tyler hörde ett oväsen och han blev...
-Ett oväsen? -Han fick migrän eller nåt...
...och tappade kontrollen över bilen och jag...
Jag trodde Caroline mådde bra och sen...
Och sen gjorde hon inte det, så...
Liz.
Jag kom så fort jag fick veta. Mår hon bra?
Hon opereras. Det... De gör allt de kan.
-Jag behöver din hjälp, Damon. -Visst. Vad som helst, Liz.
Borgmästare Lockwood är död.
De trodde han var vampyr. De satte honom i källaren.
-Var borgmästare Lockwood vampyr? -Nej, nej. Det var ett misstag.
De sa att han föll ihop som de andra när Johns apparat gick igång...
Han kunde inte ha varit vampyr. Jag är känt honom hela livet.
Nu vill Carol Lockwood ha svar.
Och allt jag kan tänka på just nu är Caroline och jag är...
Det är okej.
-Gud. -Det är okej.
-Bonnie, hur mår Caroline? -Hon är svag.
De vet inte om hon klarar sig.
Vad?
Kan du göra nåt? En trollformel eller nåt?
Hon vet inte hur. Eller hur?
Nej, det gör jag inte.
Precis. För det tog Emily många år att lära sig en sån formel.
Jag kan fälla en vampyr. Den formeln var lätt att lära sig.
-Jag kan ge Caroline blod. -Nej. Aldrig.
Bara nog för att läka henne. Det försvinner ur kroppen på en dag.
-För riskfyllt. Jag säger nej. -Gör det.
Det är Caroline. Okej? Vi kan inte låta henne dö.
Gör det.
Om jag gör det här blir det vapenvila mellan oss?
Nej. Men du gör det ändå.
För Elenas skull.
Jag vet att det här är det sista du vill göra nu-
-men vi borde prata om vad som hände i natt.
En av gravvampyrerna kom in i huset och dödade nästan John.
Vad? Vad...? När då? Vad snackar du om? Efter jag gick?
-Var du där? -Kom igen, Elena, det vet du.
-När var du i huset? -Verkligen?
Tidigare? På förstukvisten?
Vi pratade, rensande samtal med blottade känslor.
-Vi kysstes, Elena. -Jag har inte tid för detta, Damon.
Om du vill glömma att det hände, visst. Men jag kan inte det.
Elena? Jag kom så fort jag fick ditt meddelande.
-Hur mår John? -Var har du varit?
På brandstationen. Jag behövde fylla i en rapport.
-Jag berättade tidigare. -Nej, det gjorde du inte.
-Jo, det gjorde jag. -Nej Jenna, det gjorde du inte.
Jo, det gjorde jag.
Ni måste skämta.
Hej.
-Hur mår Caroline? -Inte bra.
Precis vad jag behövde.
-Katherine. -Jag lurade åtminstone en av er.
Känns det bättre?
Stefan?
-Elena. -Vad hände?
Katherine hände.
-Sa hon vad hon ville? -Nej.
Kvinnan vet hur man gör entré.
Hon sa att hon lurade åtminstone en av oss. Vad betyder det?
Hon låtsades vara Elena när jag dök upp tidigare i kväll.
Jag berättade för Jeremy.
-Jag kan inte ljuga för honom längre. -Mår du bra?
Nej. Jag trodde det skulle bli bättre när gravvampyrerna var borta.
-Jag vet. Det gjorde vi alla. -Katherine var här i huset.
Det betyder att hon blev inbjuden. Vad ska vi göra?
-Flytta. -Väldigt hjälpsamt. Tack.
Katherine vill att du dör. Du kan inte göra nåt åt det.
Men du är inte död så hon har andra planer.
Vi behöver ta reda på vad de andra planerna är-
-och undvika att provocera henne under tiden.
Vad hände i natt när du trodde att hon var Elena?
Med risk för att ytterligare en rynka invaderar en fullpackad panna...
...så kysstes vi.
-Du trodde det var jag? -Vad menar du?
Tja, ni vet, när två läppar putar och låter:
Var inte för uppenbar.
Stefan, vänta, han kysste Katherine, inte mig.
Jag gör inget sånt.
-Vi har inte tid för detta, killar. -Senare.
John måste veta något.
Det måste finnas ett skäl att Katherine ville döda honom.
Hon är Katherine.
Hon älskar att spela spel och du vet inte vad hon håller på med.
Elena har faktiskt rätt. John kan veta något genom Isobel.
Din mor hade kontakt med Katherine. Vi kan gå till sjukhuset.
-Få honom att prata. -Jag har en bättre idé.
Vad då?
-Ignorera slynan. Vi ses. -Är det smart?
Om Katherine tror hon blir ignorerad lockas hon fram. Hon gör ett drag.
Jaha? Och sen då?
Spetsa henne på en påle, slit huvudet av henne, något poetiskt.
Vi får se.
Hej, Matt. Har du varit här hela natten?
-Med sheriffen. -Ingen annan?
Stefans bror, Damon, kom förbi sent igår kväll.
-Hur mår Caroline idag? -Se själv.
Det är "Jersey Shore" på TV.
Försiktigt, fortfarande lite öm.
-Förlåt. -Det är okej.
Men de säger att jag läker riktigt snabbt.
Min tur.
Är han inte gullig? Varför gråter du?
Åh, Bon.
Jag är bara glad att du mår bra.
-Åh, jag älskar er. -Vi älskar dig.
Jag vill veta vem som bär ansvaret för mordet på min man.
Jag undersöker det, men var uppriktig mot mig.
Påverkades Richard av apparaten av något skäl?
Vad antyder du? Att han var en av dem?
Nej. Ingen antyder det.
Dina vicesheriffer klantade sig, vilket gör dig ansvarig.
Din make hjälpte John Gilbert att utföra sin idiotplan från början.
-Liz... -Någon dödade min man.
Vi är alla spända här.
Du har lidit en svår förlust. Hela staden har det.
Men vi måste hålla ihop.
Okej? Lita på varandra. Vi tar oss igenom det här.
Så det svarta fåret återvänder.
-Tyler? -Ja.
Vad hände med dig? Enligt mig är du 12 år gammal.
Det är två år äldre än senast du såg mig, farbror Mason.
Kom hit.
-Skönt att se dig. -Skönt att se dig med.
Kom in.
Redo för detta?
John?
Jag är Elena. Jag är inte Katherine.
-Vi vet att hon gjorde detta. -Vi behöver veta varför.
-Var är hon? -Berätta du.
Jag vet inte.
Du är för svag för att leka tuff.
Luta dig bara tillbaka och svara på några frågor.
Snälla. Berätta varför hon är här. Vad vill hon?
Hon försöker igen.
Vi kan inte hjälpa dig om du inte anförtror dig åt oss.
Åt er?
Åt din dotter då?
Min dotter borde ha kört en påle genom hjärtat på dig nu.
Jag pratade aldrig direkt med Katherine.
Hon litade aldrig på mig.
Så döda mig eller försvinn.
För jag står inte ut med att se dig med min dotter.
Du ser världen med ett sånt hat. Det kommer att bli din död.
Det kanske är okej för dig att du dör men jag har en bättre plan för dig.
Du har nu mitt blod i ditt system.
Jag behöver bara döda dig. Följ mitt råd.
Lämna stan. Elena vill inte ha dig här.
Du har ett dygn innan blodet är borta ur kroppen. Det räcker.
Annars kommer jag att göra dig till vampyr-
-och jag får se dig hata dig själv mer än du redan gör.
Klockan startar nu.
Vem är killen med Carol?
Borgmästarens yngre bror, Mason Lockwood.
Är han med i rådet? Som John Gilbert var när han dök upp?
Han är inte alls som John. Han är inget svin.
Han är inte troende heller. Han vill inte ha med rådet att göra.
Han för upptagen med att hitta en perfekt våg.
Tack. Vi ses.
Hej Elena. Tack för att du kom.
Kom in.
Jag måste hem för att hämta Jenna och Jeremy-
-så vi kan åka till Lockwoods.
Hur slutade det därinne med John?
Jag...
-Jag bad honom lämna stan. -Bad?
Du hotade honom.
-Ja, jag hotade honom. -Bra.
Jag vill att han ska försvinna.
Det kanske är fel, men jag vill inte ha nån sån i mitt liv.
-Eller Jeremys liv. -Jag vet.
Så hur blir det nu?
Nu...
...behöver jag hitta Damon.
Bråka inte med honom.
Han försökte kyssa dig. Det är inte okej.
Det är inte problemet. Katherine är det.
Hon påverkar båda era tankar.
Damon är inte stabil när det gäller henne.
De sista vi behöver är att göra saker värre.
Visste du att Gilberts apparat påverkade Tyler Lockwood?
-Jag vet att den fick borgmästaren. -Vill du inte veta varför?
Jag skulle gärna vilja veta varför en icke-vampyr torterades-
-av vampyrtorteraren du lät John Gilbert använda mot oss.
-På tal om skuld, hur mår Caroline? -Mycket bättre.
-Varsågod. -Varsågod.
-Varför varsågod? -Du levde ytterligare en dag.
Inga goda gärningar går ostraffade med dig.
Gör inte de dåliga ogjorda. Jag vet vad du är.
Du må ha lurat Elena, sheriffen och alla andra. Men inte mig.
Ett felsteg och jag tar kål på dig.
Lägg av med häxbrygden. Du börjar tro på din egen press.
Ursäkta. Vad sa du?
Herregud. Damon gör min galen.
Han går omkring som nån slags hjälte för att ha läkt Caroline-
-när det är hans fel att allt hände från början.
Jag är ledsen, Bonnie. Det Damon har gjort är hemskt.
Okej. Bättre. Hatiskt ögonblick mot Damon över.
Tack.
Jag måste hitta Tyler. Visa min vördnad.
-Jag kommer tillbaka. -Okej.
-Hallå? -Elena?
-Var är du? -Jag vet. Jag är sen.
Jag sätter mig i bilen nu. Är där om fem minuter.
Vi har inte träffats officiellt. Jag är Katherine.
-Jag vet vem du är. -Självklart gör du det.
Du är den bästa vännen, visst?
Jag har satt ihop alla bitarna i Elenas liv.
Isobel sa att det var ett svårt pussel.
Jag vet vilka Jenna och Jeremy är.
Jag har har träffat den läckra exkillen, Matt, som gillar Caroline-
-och sen är det du, den vampyrhatande Bennett-häxan.
Gjorde jag det bra?
Jag har varit med länge, Bonnie. Du måste göra det bättre än så.
-Snyggt. -Katherine.
-Stefan. -Lämna henne ifred.
Okej.
Vad gör du här?
Jag trodde en allmän plats skulle vara mindre våldsam.
Går du inte för långt nu? Elena kan komma när som helst.
Det är en del av det roliga, Stefan. Damon är här. Någonstans.
Har undvikit honom.
-Hej på er. -Hej Matt.
Jag hörde att Caroline mår mycket bättre.
Hon återhämtade sig mirakulöst. Lättad?
Det är jag. Tack Elena.
-Hans ögon är så blå. -Du måste gå nu.
Du sårar mig, Stefan.
Damon var mycket gladare över att träffa mig.
Fast han trodde att jag var din flickvän.
Katherine, jag gör inte det här med dig.
Okej. Vad sägs om att vi inte har ett pargräl inför dina vänner?
-Gå med mig? -Berätta bara vad du gör här.
Kanske saknade dig.
-Är det ett acceptabelt skäl? -Vilket spel spelar du?
-Vill du spela med mig? -Vet inte. Jag kan ju inte reglerna.
Inga regler, Stefan. Minns du inte?
Inga regler.
Ser ut som att hela stan har kommit.
Tja, han är... Han var borgmästare.
-Varför inte vänta till begravningen? -Det är så folk gör.
Lockwoods ställde upp för oss.
Det går snabbt. Vi lämnar maten, visar vår vördnad, går.
In och ut? Låter som en plan.
Gå i förväg. Jag kommer strax, okej.
Hej. Hur är det med dig?
Toppen, Elena. Strålande, tack för att du frågar.
-Damon... -Elena.
Vi borde kunna prata om det här. Vi står varandra nära nog nu.
Jag vill verkligen veta hur du mår.
Jag kysste dig. Trodde du kysste mig tillbaka.
Dubbelgångarbus följde.
-Hur tror du att jag mår? -Jag tror du är sårad.
Nej. Jag blir inte sårad, Elena.
Nej, du medger inte att du blir sårad.
Du blir arg och döljer det och sen gör du något dumt.
Du är rädd.
Du tror att Katherine kommer att dra ut mig på djupt vatten.
Jag behöver inte henne för det.
Vet du, varför...?
Varför är det en överraskning att jag kysser dig?
Det är ingen överraskning.
Jag är överraskad att du trodde att jag kysste dig tillbaka.
Nu blev jag sårad.
-Elena. -Bonnie, vad har hänt?
-Ursäkta, jag letade bara efter... -Badrummet är i korridoren.
Du, jag beklagar det här med din pappa.
Det har varit många beklaganden från folk som inte bryr sig.
Jag minns när min pappa dog-
-och huset var fullt av främlingar som sa vilken toppenkille han var.
I vilket fall vet jag hur svårt allt det här är.
Skillnaden är att i ditt fall var det sant.
Min pappa var ett svin.
Ja. Ja, det var han.
Jag hittade det här i hans skrivbord.
Han har inget emot det. Han är död.
Ja, vet du vad? Visst. Varför inte?
-Hej, vad händer härinne, Tyler. -Ingenting.
-Måste du gå någon annanstans? -Ja.
Lockwoods har mycket mer land än de brukade ha.
Alla gravvampyrers ägodelar gav dem en riktig förmögenhet.
Ja, varför ville du se dem döda? Du förvandlade de flesta.
Inget är mer irriterande än en hämndlysten vampyr.
Fråga John Gilbert.
-Du har inte förändrats alls, va? -Men du har det. Du är starkare.
Elakare. Sexig.
Flörta inte med mig, Katherine. Jag är inte Damon.
Jag har inte tillbringat 145 år besatt av dig.
Jaså? Med tanke på ditt val av kvinnor skulle jag påstå motsatsen.
Även om det stör mig att du har blivit kär i någon annan.
Jag var aldrig kär i dig, Katherine.
Du tvingade mig. Så inga av mina känslor var äkta.
Tro vad du vill, Stefan. Men jag känner till sanningen.
Och innerst inne gör du det med.
Sanningen?
Sanningen är att du är samma lögnaktiga, själviska-
-manipulativa slyna som alltid.
Så vad det än är som har för hit dig-
-kan du väl sätta igång med det och lämna stan?
För om du inte gör det får jag tag i dig och sliter hjärtat ur dig.
Vill du veta varför jag är här?
Jag kom tillbaka för dig.
Jo, Katherine, problemet...
...är att jag hatar dig.
Du hatar mig, va?
Det låter som början på en kärlekshistoria, inte slutet.
-Klarar du dig? -Ja, det läker.
Det var inte det jag menade.
Jag försökte komma underfund med henne.
Jag spelade med. Jag lät henne komma åt mig.
Försökte spåra henne men hon är borta.
Täck över det, Fabio.
Vi har en galen före detta som går lös.
Bäst du ser upp. Verkar som Katherine försöker stjäla din kille.
-Det är inte det som händer. -Inte?
Det är bara rättvist, eftersom jag var ute efter din tjej.
Jag ska kolla Jenna och Jeremy.
Låt mig veta när ni är klara.
Så vad blir det? Kamp till döden?
Sätt igång. Uttala dina hot. Nämn dina krav.
-Jag tänker inte slåss mot dig. -Varför? Jag skulle det.
Katherine försöker spela ut oss mot varandra.
Bror, oroa dig inte. Vårt band kan inte brytas.
Vi behöver vara enade mot henne.
Så ja, även om jag skulle vilja döda dig tänker jag inte slåss mot dig.
Jag kysste Elena.
Du har känslor för henne för du gillar henne.
Katherine ska inte få komma och förstöra det hos dig-
-som till sist, efter så lång tid, är villig att känna något.
Hon försöker bryta ner dig.
Hon försöker bryta ner oss.
Och hur vi svarar på det kommer att definiera oss.
Det är vårt val.
Så nej, jag tänker inte slåss mot dig.
Jeremy.
Vad gör du här?
Jag packar. Ska åka härifrån.
Så du tänkte döda alla onda vampyrer och sedan lämna stan?
Inte alla, men tillräckligt.
För ögonblicket.
-Säger du adjö till Elena från mig? -Varför gör du inte det själv?
Jo, Jeremy, jag lärdes upp att hata dem.
Vampyrerna.
Det är det jag känner till och din far kände till.
Min far hade sett saker annorlunda.
Nej. Han kunde ha handlat annorlunda, men det är enda sättet att se det på.
Ringen som skulle skydda dig, den var min fars, visst?
Ja.
Varför skyddade den inte honom? Varför är han död än?
Det som hände dina föräldrar var inte övernaturligt, utan en olycka.
Det finns inget som kan rädda oss från det.
Jag undrar vad han tänker om allt det här. Om mig.
Han skulle tänka att du är ung än, försöker hitta dig själv än.
Men du är en Gilbert.
Stans hemlighet har avslöjats för dig-
-och med det kommer ansvar.
Jag tror inte på det där familjearvet.
Förr eller senare måste du det.
-Tyler, vad gör du? -Jag hatar honom!
-Säg inte det, älskling. -Släpp mig!
-Bort från mig! -Hallå! Tyler! Hallå!
-Jag sa bort från mig! -Tyler!
Titta på mig. Titta på mig.
Lugna ner dig. Sansa dig.
Åh Gud.
Väldigt modigt av dig att komma hit.
Jag ville ta farväl.
-Ger du dig av så snart? -Jag vet var jag inte är välkommen.
Sura inte. Inte attraktivt hos en kvinna i din ålder.
-Vad, ingen kyss som farväl? -Varför inte döda dig istället?
-Vad gör du här? -Nostalgi. Nyfikenhet. Och så vidare.
Jag är bättre på gåtfulla enradare, Katherine.
-Vad har du på gång? -Lita på mig, Damon.
När jag har nåt på gång så vet du om det.
Kom igen. Kyss mig. Eller döda mig. Vad blir det, Damon?
Vi veta båda två att du bara är kapabel till en av dem.
Min söta, oskyldiga Damon.
Så ska det se ut.
Okej, vänta. Vänta.
Kort paus.
Jag har en fråga.
Svara på den och vi går tillbaka till fyrverkerierna.
Svara rätt på den-
-och jag glömmer de senaste 145 åren jag har saknat dig.
Jag glömmer hur mycket jag älskade dig.
Jag glömmer allt och vi kan börja om.
Det här kan bli ögonblicket som definierar oss. För vi har ju tid.
Det är det sköna med evigheten.
Jag behöver bara sanningen.
Sluta.
Jag vet redan vilken din fråga är. Och svaret på den.
Sanningen är att jag aldrig älskade dig.
Det var alltid Stefan.
Åh Gud. Du skrämde mig.
Gör bara min del i grannsamverkan mot brott.
Tack...
...för att du tar hand om oss. Om mig.
Det är jag. Pålitlig livvakt.
Lugn i kriser.
Har du druckit?
Och du är upprörd. Det är ingen bra kombination.
Nej, jag är inte upprörd.
Upprördhet är en känsla enbart för de med omtanke.
Kom igen Damon. Det är en lögn. Du är omtänksam.
Är du överraskad att jag trodde du kysste mig tillbaka?
Du kan inte tänka dig att jag trodde du ville?
Att det vi har gjort här betyder något?
Det är du som ljuger, Elena.
Det är något som händer mellan oss två och du vet det-
-och du ljuger för mig och du ljuger för Stefan-
-och mest av allt ljuger du för dig själv. Jag kan bevisa det.
Nej. Nej... Damon, gör det inte.
-Vad är fel på dig? -Ljug om det här.
Sluta. Du är bättre än så här. Kom igen.
-Det är där du har fel. -Nej. Jag bryr mig om dig.
Jag bryr mig om dig.
Det gör jag, men jag älskar Stefan.
Det kommer alltid att vara Stefan.
Elena, vad händer härinne?
Inget, Jeremy. Bara lägg dig igen.
Nej, det är inte okej, Elena.
Han vill bli vampyr.
Nej Damon, sluta.
Vill du stänga av smärtan. Det är busenkelt.
Omtanken hos dig försvinner.
Du behöver bara slå av det och knak!
Damon. Nej!
Din mamma är ute.
-Tror hon tog lite läkemedel. -Jag ville inte skrämma henne.
Jag vet inte varför jag blir så här.
Det är förbannelsen med att vara en Lockwood.
Så hur fick du den lugna genen?
Det fick jag inte. Jag lärde mig bara att hantera det.
Jag vill inte vara så här längre.
Det vill inte någon av oss. Därför är det en förbannelse, Tyler.
Han såg ringen. Det var därför han gjorde det. Han visste.
Han såg inte ringen.
Det är Katherine.
Hon tillintetgjorde allt gott hos honom.
Det finns inget gott hos honom, inte längre.
Han bestämde sig för vad han ville.
Han vill inte känna. Han vill bli hatad. Det är lättare på det viset.
Hans önskan gick i uppfyllelse.
-Jag hatar honom, Stefan. -Jag vet.
Jag vet.
-Är han okej? -Han är okej.
Du är okej.
-Han dödade mig. Damon dödade mig. -Det är okej.
Åh Gud.
-Elena? -Hej Caroline.
-Vad gör du här? -Jag heter Katherine.
Jag hoppades du kunde ge Salvatore- bröderna ett meddelande från mig.
Vad pratar du om? Vilket meddelande?
Spelet har börjat.
Vad? t har börjat.