בפרקים הקודמים...
מעל מאה שנה חייתי בסוד. עד עכשיו.
אני יודע מה הסיכון, אבל אני חייב להכיר אותה.
אלנה. היא נראית בדיוק כמו קתרין.
אני רוצה את ההמצאה. -היא לא אצלי.
אבל היא אצל דיימון, ואת תשיגי אותה בשבילי.
לא אתן לאיזבל את המכשיר כדי שהיא תוכל לתת אותו לג'ון, שישתמש בו כדי להרוג אותי.
אבל הוא יהיה חסר תועלת. בוני תבטל את הכישוף.
הסתכנת במקרה של דיימון. איך ידעת שהוא ייתן לי את המכשיר?
כי הוא מאוהב בך.
לא יכולתי לעשות את מה שהיא ביקשה. זאת טעות.
אבל כשאלנה תגלה,
היא בחיים לא תסלח לי.
השמלה הזאת לוחצת.
תכניסי את הבטן, מותק.
טימברוולבס! קדימה, אדומים!
לא, לא, לא. זה לא טוב.
התזמורת צריכה לבוא לפני החברה ההיסטורית.
מאט, הגיע הזמן לעלות על קרון התהלוכה.
בנים, ביקשתי מכם להעלות את הכיסאות לקרון של המייסדים.
בנות, הגיע הזמן שתעלו על הקרון שלכן.
תראה אותך, במראה תקופתי.
מה אתה עושה פה? -למה שלא אהיה פה?
בוני נטרלה את ההמצאה של גילברט, איזבל עזבה ויום המייסדים חל היום.
באתי לאכול צמר גפן מתוק ולגנוב לך את החברה.
אל תתחיל איתי. -אתה התחלת, סטפן,
עם נאום ה"אני חסר ביטחון, תניח לאלנה".
הוא עדיין משעשע אותי.
העיקר ששמעת אותו. -רגע...
מה?
אין לך חוש הומור, סטפן.
לא, אני פשוט לא מתחבר לחוש ההומור הדיימוני.
חוש הומור דיימוני? תראה, אני מבין.
אני מבין. אני האפשרות הטובה, השווה והנעלה יותר,
ואתה מפחד שאפנה את תשומת ליבי לאלנה כי קתרין יצאה מהתמונה.
אבל אל תדאג. אלנה היא לא קתרין.
אתה צודק. היא לא.
אנה.
תראה אותך.
אני יודע. זה מטופש, נכון? אני משתתף בתהלוכה.
אבל מה שלומך? דאגתי לך כל כך,
ואני מרגיש נורא.
למה?
לא אתה הרגת את אימי. דודך הרג אותה.
את בטוחה שזה היה הוא?
מי עוד זה יכול להיות?
הוא לא מבין, אנה. כזה הוא. הוא שונא את כל הערפדים.
הוא עושה מה שנראה לו לנכון.
אתה מגן עליו?
לא. ממש לא.
פשוט...
אני מבין מאיפה הוא בא.
הוא בטוח שכל הערפדים מהקבר מחפשים לנקום בעיר והוא רק...
הוא מנסה להגן עליה.
הם באמת מחפשים נקמה.
או יותר נכון, הם חיפשו.
אבל בגלל זה נפרדנו מהם.
אימא שלי לא חיפשה נקמה. היא רק רצתה את חייה בחזרה.
אני חייבת להסתלק מהעיר הזאת, ג'רמי.
את עוזבת?
אבל חשבתי על זה, אתה יכול לבוא איתי.
אני אהפוך אותך לערפד. אמרת שאתה רוצה.
קח.
זה הדם שלי.
אם תמות כשהוא בגוף שלך, תקום לתחייה.
אנה... -אני מכירה אותך.
אני יודעת איך אתה מרגיש.
אתה בודד, אתה מרגיש ריק מבפנים, שלא מבינים אותך.
אבל ערפדים לא חייבים להרגיש ככה.
אפשר "לכבות" את זה.
אני יכולה ללמד אותך.
רציתי. באמת.
אבל לא נראה לי שאני מסוגל.
אני מצטער.
ג'ון?
זה אפשרי בכלל?
אין הוכחות, אבל הוא יצא עם איזבל בצעירותה,
והוא זה שהביא אותה למרפאה של אבא שלך כשהיא עמדה ללדת.
אף פעם לא אהבתי את האיש הזה. אני...
אני מצטער. אני מצטער. פשוט...
רציתי לספר לך לפני שדיימון יפיל את זה עלייך בחוסר רגישות.
לא, אני שמחה שסיפרת לי. פשוט...
אני ממש מקווה שזה לא נכון.
מה אני אמורה לעשות?
להתעמת איתו ולשאול אם הוא אבי הביולוגי?
כשתהיי מוכנה.
אף פעם לא אהיה מוכנה.
סטפן, יש לי מספיק בעיות עם בני המשפחה שאני אוהבת.
ג'רמי שונא אותי, ובצדק.
היומן שלי סיפק לו מספיק סיבות.
הוא פשוט פגוע. הוא מבולבל.
הוא בחיים לא יסלח לי על מה שהיה עם ויקי.
על כך שדאגתי שימחקו לו את הזיכרון ושיקרתי לו.
הוא אחיך. הוא יסלח לך.
תני לו זמן.
תחייכו. -רגע.
תסתיר את הגבס. הוא לא מתאים לרוח התקופה. -ברצינות?
כן. -טוב, בסדר. בואי הנה.
אני רוצה להצטלם עם בוני.
בסדר. -אני אצלם.
אני אהיה על הקרון.
התנצלתי.
התמזמזת עם אימא שלו ואז כיסחת לו את הצורה.
התנצלות לא תספיק.
ג'רמי.
תהיתי איפה אתה. אתה נראה נהדר.
הקרון שלכם נראה נהדר. -לכי מפה, אלנה.
ג'רמי, בבקשה. אני לא רוצה שככה זה יהיה בינינו.
אולי תבקשי מדיימון למחוק לי את הזיכרון שוב?
ככה אחזור להיות אחיך הקטן וחסר המושג.
ג'ר, בבקשה. -די.
לא תוכלי לתקן את זה בכזאת קלות. זה לא משהו שקל לתקן.
קבלו במחיאות כפיים את התזמורת הצועדת של תיכון מיסטיק פולז.
כן!
ועכשיו, קצת היסטוריה מקומית.
התלמידים של מר זלצמן שחזרו את קרב וילו קריק.
גבירותיי ורבותיי, קבלו בבקשה
את המתמודדות המהממות בתחרות "נערת מיסטיק פולז" ואת בני זוגן הנאים.
זאת קרוליין פורבס, נערת מיסטיק פולז.
נכון שהן יפהפיות?
מה אתה רוצה?
אני רק צופה בתהלוכה.
לאן את הולכת? -הרחק ממך.
אני רוצה להגיד לך משהו. -תעזוב אותי בשקט.
תודה.
המכשיר שאמילי כישפה יכול היה להרוג אותי.
אני לא מקל ראש במה שעשית,
אז תודה.
עשיתי את זה בשביל אלנה. -אני יודע, אבל אני עדיין אסיר תודה.
ואני חייב לך.
תיהני מהתהלוכה.
הינה הם. תראו.
בואו נריע לקבוצת הפוטבול של התיכון!
יפה. בואו נביע את תמיכתנו, אנשים!
זה המפתח.
ברגע שהוא יוכנס, המכשיר יופעל.
הוא יפעל רק פעם אחת למשך כחמש דקות.
איך הוא עובד?
הוא משדר בתדר גבוה שבני אדם לא יכולים לשמוע.
כל הערפדים ברדיוס של חמישה רחובות ישותקו וייחשפו.
הסגנים של השריף יזריקו להם ורבנה,
יביאו אותם לכאן, ואנחנו נחסל אותם.
אתה משוכנע שהם מתכננים לתקוף הערב? -היה לי מקור.
אחד הערפדים מהקבר אישר שצפויה להתרחש מתקפה.
כולם להקשיב.
התוכנית עומדת בעינה.
נחכה עד שיתחילו הזיקוקים.
עד אז, נתמזג בקהל.
נשתתף בחגיגות. הם לא יצפו לזה.
הם מחפשים נקמה על מה שעשו אבותינו בשנת 1864.
כלומר, אנחנו המטרות שלהם.
זאת הבמה.
כאן יהיו משפחות המייסדים.
יש שאלות?
זה סיכון רציני. מדובר פה במשפחות שלנו, ג'ון.
אנה.
מה את עושה פה?
זאת הדרך היחידה. לחשוף ולהרוג אותם.
את כולם.
יפה לך יותר ככה.
המראה התקופתי לא הלם אותך.
זה עלבון?
למען האמת, אלנה, זאת מחמאה גדולה ביותר.
תראה, אני יודעת שהידידות שלנו מדאיגה את סטפן.
גם איתך הוא דיבר על זה?
לא. הוא דיבר איתך? -לא.
לא משהו ששווה לחזור עליו.
כדאי שתפסיק עם ההערות הפלרטטניות ועם הדבר הזה שאתה עושה בעיניים.
איזה דבר?
אל תגרום לי להתחרט על כך שאני ידידה שלך.
בסדר?
אני לא מאמינה שאי אפשר לתקן את זה.
שיקרתי. עשיתי טעות.
אבל אתה אחי, ג'ר.
אני אוהבת אותך, ואני חייבת לתקן את זה.
אז פשוט תגיד לי, מה אני יכולה לעשות?
את יכולה ללכת לעזאזל, אלנה.
אני מוצף בכל כך הרבה רגשות, אבל אין לי איך לבטא אותם.
כל כך קשה להיות בגיל ההתבגרות. -שמוק.
אל תדבר אליי ככה. אני לא אחותך.
ומעכשיו, אתה גם לא תדבר אליה ככה.
תהרוג אותי כי פגעתי באלנה?
תרחם עליה.
היא מחקה לי את הזיכרון. -לא, אני מחקתי.
היא ניסתה להגן עליך.
זאת לא הייתה החלטה שלה.
אם לא תעזוב אותי, אני אעשה סצנה. -אתה תאבד את ההכרה
לפני שתספיק להוציא מילה. -עזוב אותו.
אתה בסדר?
כן.
מה שאחי מנסה להגיד זה שאתה לא צריך להאשים את אלנה בזה.
דיימון הפך את ויקי לערפדית.
אני הרגתי אותה.
היא סיכנה אותך ואת אחותך.
אני מצטער שזה קרה, הלוואי שזה לא היה קורה.
לא הייתם צריכים למחוק לי את הזיכרון.
שוטר טוב, שוטר רע. אהבתי. -מה אתה עושה?
הוא מתנהג כמו פרחח. -היחסים של אלנה עם אחיה
הם לא עניינך. אל תתערב. -לא ידעתי שיש מקום רק לגיבור אחד.
טעות שלי. מצטער.
שנינו יודעים שאתה לא עושה את זה מהסיבות הנכונות.
רואה? אתה שוב מתחיל עם הקנאה.
פשוט... מה הסיבות הנכונות, סטפן?
האר את עיניי, בבקשה. -תבין, דיימון...
זה אמיתי רק כשזה בא מתוך רצון לעשות את הדבר הנכון
בלי לצפות לכלום בתמורה.
הבנתי. -ואני יודע
שהרעיון הזה זר לך לחלוטין.
אני לגמרי מבין למה אתה לא מסוגל לקלוט את זה.
אתם רוצים להשתמש בתושבי העיר כפיתיון?
זה מסוכן מדי. זה מטורף.
תדרכנו את הסגנים שלך. כולם בפנים.
פעלתם מאחורי הגב שלי? -ידענו איך תגיבי.
הילדים שלנו כאן. -ליז, אנחנו מוכרחים לעשות את זה.
אין לנו ברירה. לשם כך קיימת המועצה הסודית.
האבות המייסדים הקימו אותה בשביל המטרה הזאת בדיוק.
אני השריף, אני מחליטה.
ואני אומרת לא.
ריצ'רד, תן לי לדבר עם השריף ביחידות.
ג'ון, אתה לא חושב בצלילות.
אני לא אשנה את דעתי בנושא.
את עדיין כאן?
יש משהו שאתה צריך לדעת.
הערפדים מהקבר מתכננים לתקוף הערב.
איך את יודעת? -פניתי אליהם.
הם חושבים שאני בצד שלהם, אבל אני לא.
הם רוצים להרוג את משפחות המייסדים.
מתי זה אמור לקרות?
כשיתחילו הזיקוקים.
ג'ון גילברט רוצה להשתמש בהמצאה נגדם.
אסור שנהיה פה. -היא לא עובדת. היא נוטרלה.
אז הרבה אנשים ימותו. -איפה הם כרגע?
הם כבר כאן, דיימון.
תזכרו, אנחנו לא יודעים מי צורך ורבנה.
הנשיכה היא לא העניין פה, אלא ההרג.
אתם יודעים מה לעשות.
ריק. -כן?
בוא הנה.
יש לך במכונית כלי נשק נחמדים נגד ערפדים?
כן. למה אתה שואל?
כי הכיכר מפוצצת בערפדים מהקבר
ויכול להיות שנצטרך כמה יתדות.
כן. אין בעיה. -לך.
אני יודעת. אתה מתאר לעצמך?
היי.
מה אתה עושה? -מציל את חייך.
ב-15 מילים או פחות, הערפדים מהקבר כאן.
משפחות המייסדים הן המטרה.
קח אותה מפה. עכשיו. -רגע. לאן אתה הולך?
אלה יותר מ-15 מילים, סטפן. -חכה.
ג'רמי בסביבה.
בואי נלך לחפש אותו. קדימה.
פעם, בכיתה י',
בוני ואני רבנו ונשבענו שלא נדבר יותר לעולם.
קרוליין, שחררי.
תודה.
מה אתה עושה פה? אמרתי לך ללכת הביתה.
החלטתי להישאר. -כשאני אומר לך לעשות משהו, אתה עושה אותו.
עזוב אותי. -אדוני ראש העיר, הכול בסדר?
בבקשה, טיילר, אני צריך שתלך הביתה. עכשיו.
קח איתך את החברים שלך. -רגע. למה? מה קרה?
אני לא יכול להסביר.
כולכם צריכים ללכת הביתה, עכשיו.
בבקשה.
כן, בסדר.
הינה.
קח את המכונית שלי. היא מאחור.
קרוליין, מאט, לכו איתו.
קדימה.
אנה, מה את עושה פה? הדוד שלי עלול לראות אותך.
לא אכפת לי.
הייתי מוכרחה למצוא אותך.
בוא הנה.
במשך 150 שנה,
מיסטיק פולז הייתה מסוג העיירות שכולם רוצים לגור בהן.
מוגנת, משגשגת, מסבירת פנים.
והכול הודות למייסדים.
לכן אני רוצה להקדיש את מופע הזיקוקים הערב
למורשת שלהם.
תתמקם בעמדה שלך.
תיהנו מהמופע.
תיצמדי אליי, יקירתי.
סליחה, אני מצטער. -סליחה. אני מצטערת.
יש לך מושג מה עשית?
כן, האמת שכן.
סטפן? מה קרה? מה קורה לך?
הראש שלי. -מה?
הראש שלי.
אנה? אנה, מה קרה? אנה!
תעשה שזה יפסיק. -מה קורה לך?
מה זה, לעזאזל?
מה קרה?
הרעש הזה. -איזה רעש?
טיילר? טיילר! -אחי, היי!
קרוליין, ההגה! -טיילר!
היי. אני אטפל בו.
יש שם עוד אחד. קח את זה. לך.
קום.
לא יודעת מה קרה, הוא פשוט התמוטט. -כן, הוא לא היחיד.
השוטרים תופסים את כל מי שקרס ומזריקים לו ורבנה.
מה? -כן.
הם מקבצים את הערפדים.
בבקשה תעזרו לו. הוא פתאום התמוטט.
זה ראש העיר?
ריצ'רד. -הוא בסדר?
הראש שלי. ג'רמי.
היי, מצאתי אחת.
היי, מה אתם עושים?
מה אתם עושים? תעזבו אותה. -טוב.
מה אתם עושים? תעזבו אותה. -היי.
היי, היי, היי. -תעזבו אותה! אנה!
המכשיר גמור.
הוורבנה היא הסיבה היחידה שהם לא מתאוששים.
אין לנו הרבה זמן. בוא נגמור עם זה.
אנה.
אתה יכול לעלות, אני אמשיך מכאן.
בבקשה.
לא.
אתה בסדר? -הרגשתי כאילו תוקעים לי מחטים בגולגולת,
ופתאום זה פשוט נפסק.
ראיתי לפחות חמישה ערפדים מתמוטטים.
הם לוקחים אותם לבניין הישן של משפחתך.
המכשיר של גילברט גרם לזה.
אין הסבר אחר.
אבל איך הוא הפעיל אותו?
בוני ביטלה את הכישוף.
או שאולי לא.
היא כן. ראינו אותה עושה את זה.
לא, הוא צודק. תחשבי על זה.
ביקשנו מבוני לנטרל מכשיר
שיכול להגן על אנשים מפני ערפדים.
כדי שנוכל להגן עליך.
ועל דיימון. ערפדים.
איפה דיימון? -לא יודע.
לא ראיתי אותו מאז שהכול התחיל.
אתה יכול למצוא את אחי ולקחת אותו הביתה?
בטח.
בוא נלך.
ליז, את בסדר? מה קורה פה? -יש לי מפתח בחגורה.
יש לי מפתח בחגורה. תביאי לי אותו.
חיפשתי אותך בכל מקום. קרה לריצ'רד משהו.
הם לקחו אותו. -מי לקח אותו?
הסגנים שלך.
אני לא מבינה. הוא לא ערפד.
בואי.
אדוני ראש העיר.
זה אתה? -מה אתה עושה פה?
אני ערפד.
מה התירוץ שלך?
לא, באמת.
הוורבנה לא השפיעה עליך.
אתה לא ערפד.
מה אתה, לעזאזל?
ראש העיר לוקווד.
את בסדר? הצד שלך נפגע הכי חזק.
אני בסדר. -לא, את צריכה להיבדק.
לא, אני בסדר. אני בסדר. הם עוזרים לטיילר.
הדופק מתייצב.
טוב.
מה לעזאזל?
מה? מה קרה?
העיניים שלו.
מה קרה? -אחי, אל תפחיד אותי ככה.
היי. היא זקוקה לעזרה.
קרוליין!
לכאן. קרוליין. -לשם. טפל בה.
קרוליין, היי. תתעוררי. אנחנו ניקח אותך הביתה. תתעוררי, קר.
רגע.
אני שומע אותם.
הבניין עולה באש. -מה?
הבניין עולה באש.
איפה דיימון?
עם כל השאר, במקומו הראוי.
זה הסוף של דיימון.
אתה מטורף.
למה? כי אני עושה מה שהיה צריך לעשות לפני 145 שנה?
זה המעשה הנכון, אלנה.
בבקשה. אתה לא תצליח לצאת משם.
ככה לא אצטרך להרוג אותך בעצמי.
את מכירה את הבניין היטב. יש כניסה נוספת?
כניסת השירות. היא נמצאת בצד הבניין.
עוד צעד אחד, ואודיע לסגנים שהם פספסו ערפד אחד.
אני מבקשת ממך שלא.
זה חסר משמעות בעיניי.
אתה אבא שלי, אמורה להיות לזה משמעות.
את יודעת.
לא הייתי בטוחה.
אבל עכשיו אני כן.
היי! אסור לך להיכנס לשם.
האש תחסל אותך.
הוא אחי, בוני.
סטפן!
אלנה, אסור לך להיכנס לשם. -בוני, מה את עושה?
אני מצטערת ששיקרתי לך.
אני חייבת להיכנס לשם.
דיימון. בוא. מהר.
בוני.
בוני, מה קרה? הם יהיו בסדר?
אלוהים.
אוי, אלוהים.
שני פצועים יטופלו בביה"ח המחוזי...
השרפה כובתה.
הסיפור הרשמי הוא שהחיווט הישן של הבניין גרם לה.
ראית לאן דיימון הלך?
לא. הוא פשוט נעלם.
מתאים לו.
אני כל כך שמחה שאתה בסדר.
אני מתאמץ כל כך
לשנוא אותו.
אבל זה חסר טעם.
הוא חשוב לך.
גם לי.
אבל אני אוהבת אותך, סטפן.
ואני יודעת שזה מדאיג אותך.
פשוט...
אני מכיר את אחי.
אבל אותך אני אוהבת, סטפן.
אני יודע למה הוא מסוגל.
אותך אני אוהבת, סטפן. אותך.
אין לך מה לדאוג.
בסדר? -כן.
אז אני... ג'נה התקשרה.
ג'רמי בבית. אני אקפוץ לבית הספר,
אקח את השמלה, הבגדים וכל השאר,
ואז אלך לבדוק מה שלומו.
מה אתה עושה פה?
אנה מתה.
הבנתי את זה ברגע שלקחו אותה.
אני יודע שהיא הייתה חשובה לך.
נכון.
חזיתי במוות שלה.
ראיתי את זה קורה, והדבר היחיד שהצלחתי לחשוב עליו היה...
רציתי לעזור לה.
אבל לא יכולתי.
למה אתה מספר לי את כל זה?
העלמתי את הכאב שלך פעם.
אני יכול לעשות את זה שוב.
אבל זאת ההחלטה שלך.
תראה...
אני יודע שאתה חושב שהעלמת אותו,
אבל הוא עדיין שם.
גם אם אני לא זוכר למה, אני עדיין מרגיש ריקנות.
בדידות.
וזה לא יתקן את זה אם תמחק לי את הזיכרון.
זה לא יתקן את הבעיה האמיתית.
מה שעשיתי לוויקי
לא היה בסדר.
אני מצטער על חלקי בסיפור.
אנה אמרה שערפדים לא חייבים להרגיש כאב.
שהם יכולים "לכבות" אותו אם הם מתנתקים מהצד האנושי שלהם.
זה בהחלט נכון.
קל יותר ככה?
מה קל יותר?
החיים.
כך או כך, החיים בזבל, ג'רמי.
לפחות כשאתה ערפד אתה לא מוכרח להרגיש רע אם אתה לא רוצה.
זה מה שאתה עשית?
עשיתי את זה במשך...
עשיתי את זה במשך זמן רב.
והחיים היו הרבה יותר קלים.
היי, בנאדם.
אני כל כך מצטער. אני לא יודע אפילו מה קרה.
זה בסדר, בנאדם.
היא תהיה בסדר.
מה קורה? היא בסדר?
היה לה דימום פנימי. מכניסים אותה לניתוח.
מה עוד הם אמרו? היא תהיה בסדר?
הם יעשו כל שביכולתם.
טיילר, דיברת עם אימך?
השארתי לה הודעה שאני כאן.
כדאי שתתקשר אליה.
מה קרה?
מדובר באביך.
היי. -היי.
בדיוק פספסת את אלנה. -האמת שחיפשתי אותך.
אלנה היא החברה הכי טובה שלי.
ובגלל שהיא אוהבת אותך, לא יכולתי לתת לך ולדיימון למות בשרפה.
אני אסיר תודה לך, בוני. אני מקווה שאת יודעת את זה.
אני יודעת. אבל אני מקווה שאתה יודע שהמצב חייב להשתנות.
דיימון חייב להשתנות.
שנינו רוצים את אותו הדבר.
שנינו רוצים להגן על האנשים שאנחנו אוהבים.
ההבדל היחיד הוא שמבחינתך, דיימון הוא אחד מהם.
ראית למה אני מסוגלת הערב.
אני יודעת מי אני כעת.
אם דיימון ישפוך טיפת דם אחת של אדם חף מפשע,
אני אחסל אותו.
גם אם איאלץ לחסל גם אותך על הדרך.
נקווה שלא נגיע למצב כזה.
נקווה.
מה אתה עושה פה?
ניסיון רפה וכושל לעשות את הדבר הנכון.
שהוא?
לא חשוב. אני אקח את זה.
תודה.
את יודעת, הגעתי הנה במטרה להשמיד את העיר.
אבל הערב
רציתי להגן עליה.
איך קורה דבר כזה?
אני לא גיבור, אלנה.
אני לא עושה מעשים טובים.
זה לא מי שאני.
אולי זה כן.
לא. לא, התכונה הזאת שמורה לאחי, לך ולבוני.
אפילו שיש לה את כל הסיבות לשנוא אותי, היא עדיין עזרה לסטפן להציל אותי.
למה אתה נשמע כל כך מופתע?
כי היא עשתה את זה בשבילך.
כלומר, מתישהו לאורך הדרך
החלטת שאני ראוי להצלה.
ורציתי להודות לך
על כך.
על לא דבר.
היי.
מאוחר.
כדאי שתיכנסי.
מה את עושה?
אני לא רוצה לדבר על זה.
הפחדת אותי.
מצטערת.
את יודעת, הכרתי את איזבל כשהייתי נער.
התאהבתי בה מייד, אפילו שאני בטוח שהיא מעולם לא אהבה אותי.
היא הייתה מיוחדת.
אני כל כך שונא את הערפדים בגלל מה שנהיה ממנה, בין היתר.
איך שזה קלקל אותה.
ולא הייתי שולח אותה אל דיימון אילו ידעתי שהיא רוצה שהוא יהפוך אותה.
זאת אשמתי.
אני מספר לך את זה כי אני מקווה
שזה יעזור לך להבין.
תודה.
אפשר לעזור?
בטח.
קתרין?
שלום, ג'ון. ולא להתראות, ג'ון.
חיפשתי בכל מקום.
כן. מישהו בטוח לקח את הדברים שלי.
אני חייבת לבדוק מה שלום ג'רמי לפני שאצא לבית החולים.
תפגוש אותי שם?
בסדר.
אני אוהבת אותך, סטפן.