I tidigare avsnitt:
Jag har levt gömd i ett sekel, tills nu.
Jag måste lära känna henne.
Elena är Katherines dubbelgångare.
-Jag vill ha dig för mig själv. -Precis som han.
Men jag bestämmer reglerna.
-Hämta sheriffen. Vi har en vampyr. -Ta henne inte.
-Du blir dödad. -Låt mig bli dödad då.
-Damon, vi får tillbaka henne. -Har du inte gjort nog?
Stefan dricker människoblod.
Stefan!
Blodet tar fram mitt inre.
Jag överger dig inte. Jag tror på dig.
Sluta! Sluta!
-Förlåt. -Det är okej. Du klarar dig.
Var försiktig.
Få in honom.
Vi måste till kyrkan. De väntar.
Gå runt åt det hållet. Jag distraherar dem. Gå.
Här borta. Det finns en till. Snabbt. Hjälp mig.
Beväpna er.
Vi har ont om tid.
Katherine. Katherine.
Vi ska få ut dig härifrån.
Damon, skynda dig. Skynda.
Nej. Nej.
Damon.
Jag tror vi fick en, sir.
Skjut honom. Här borta!
Vi fick honom.
Stefan. Stefan.
Stefan.
Jag älskar dig, Stefan.
Det är hemskt att se honom inlåst så här.
-Det var du som låste in honom. -Du hjälpte till.
Jag kan inte låta honom tugga på folk-
-medan hela stan letar efter vampyrer.
Så du brydde dig inte om honom?
Din grej, inte min.
Katherine lät mig göra den åt dig för flera veckor sedan.
-Var är jag? -Stenbrottet, precis norr om stan.
Min bror och jag tog hit dig igår kväll.
-Vi hittade dig död i skogen. -Var är Damon?
-Är jag en...? -Inte än.
Du är i övergångsstadiet
Men hur? Jag...
-Hade Katherines blod i kroppen. -Nej. Jag drack aldrig...
Hon har tvingat dig att dricka det i flera veckor, Stefan.
-Och Damon? -Behövde inget tvång.
Han drack frivilligt från henne.
Jag vaknade i natt. Jag visste inte var jag var.
Jag gick till kyrkan.
Och jag såg dem släpa in henne.
Sedan tände de eld på den.
Hela kyrkan stod i lågor.
De dödade henne, Stefan.
Hon är borta.
-Listade du ut vad det där är? -Näpp. Vad det än är funkar det inte.
Pearl sa inget mer?
Trodde hon stal en vampyrkompass, men det var hans fickur.
Den där Johnathan Gilbert var en galen vetenskapsman.
-Har du pratat med din farbror? -Jag har faktiskt undvikit honom.
-Och jag är här nästan varje kväll. -Kommer du i hit ikväll igen?
-Är det ett problem? -Ja. Du är hemskt besvärlig.
Vi ses senare.
-Okej. -Vi ses snart.
Överraskning.
-Vad gör du här? -Hämtar det här.
Ett schema?
Från och med i morgon är jag officiellt elev här.
Vänta, du skojar väl med mig?
Nej, jag lyckades till sist besegra mamma.
Men varför vill du gå på gymnasiet? Det suger.
Behöver jag verkligen svara på det?
Skulle du stå ut med allt det här för att vara med mig?
Ja. Det skulle jag.
-Det är... -Korkat?
Patetiskt? Gamla dagdrivande jag?
Det är grymt bra.
Tog med något för dig att äta, till 100 procent godkänt av Stefan.
Du vet vad som händer om du inte äter, du ruttnar och blir sur.
-Jag är inte hungrig. -Naturligtvis är du det.
Vi är evigt hungriga. Ta det.
Människoblodet är borta nu.
Vill du förklara varför du fortfarande tycker synd om dig själv?
Kom igen. Drick.
Som du vill. Svält. Jag struntar i det.
-Hallå? -Det är Alaric Saltzman.
-Hur fick du det här numret? -Ett mysterium.
Jag har grävt fram lite om Elenas farbror.
-Är du intresserad? -Vad har du grävt fram?
En gammal vän från Duke som studerade kriminologi där.
Han har blivit skicklig på att gräva.
Hittade han något?
Jag lät honom spåra Johns mobilsamtal.
Han fick samtal från samma nummer som Elena slog till Isobel.
-Sen kopplades numret bort. -Vi vet att Isobel känner John.
Sen fick han samtal från ett nytt nummer.
Jag lät min vän spåra platsen och fick adressen.
Det är en lägenhet i Grove Hill.
-Är Isobel i Grove Hill? -Jag vet inte.
Vi får se vad vi hittar.
-Ge mig adressen. -Så du kan gå utan mig?
-Nej, jag tror inte det. -Du försökte döda mig.
Du dödade mig.
Vänta. Vad?
Jag hämtar bara lite kläder, sen kommer jag. Hur mår Stefan?
Extra grubblande. Ett ögonblick.
-Du kör. Hämta mig om en timma. -Klart.
Han äter ingenting.
Han måste äta. Vad är hans favorit...?
-Hans favorit vad då? -Vilken typ av djurblod föredrar han?
-Äckligt. -Dina skämt är inte till nån hjälp.
De hjälper mig. Skynda dig. Jag kan inte vara barnvakt hela natten.
Jag skulle säga gå och dö, men...
Stefan gillar valpblod.
Små golden retriever-valpar, söta, hängande öron.
Det är hans favorit.
-Förlåt. -Farbror John.
Jag såg dig inte där.
Jag tänkte vi kunde prata. Vi har inte fått chansen.
-Jag är faktiskt på väg ut, så... -Det tar inte lång tid.
Vad vill du prata om?
Jag vet att du vet det.
-Vet vad? -Det är löjligt att fortsätta låtsas.
Vad tror du att din mor skulle säga-
-om hon visste att du dejtade en vampyr?
Vilken mor?
Johnathan Gilbert har säkert berättat för far nu.
Undrar hur han tog nyheten om vår död.
Som om han bryr sig om det. Han förrådde oss.
Han trodde att han skyddade oss, Damon, och att han skyddade staden.
Gud, solen stinger mina ögon.
Det är en del av det.
Muskelsmärtor, illamående.
Enligt Emily vill kroppen få oss att dricka blod och avsluta övergången.
-Det kommer inte att hända. -Är det ditt val?
-Att dö istället? -Är det inte ditt?
Det här var bara för att vara med Katherine. Men hon är borta.
Jag vill få ett slut.
Hur känner du dig? Damon säger att du behöver dricka det.
Du behöver det, Stefan.
-Kan inte överleva utan det. -Jag vill inte överleva.
Vad?
-Säg inte så. -Jag är ledsen, Elena.
Inte mer.
Efter det jag har gjort måste det få ett slut.
Jag vill bara få slut på det.
Han dramatiserar. Han kommer inte att svälta sig.
Varför säger han så?
Han mår dåligt för att han skadade tjejen. Typiskt martyr-Stefan.
-Det går över. -Gör det?
För han verkade ha väldigt ont.
Det går över när han väl äter.
-Jag menade inte fysisk smärta. -Jag vet vad du menade.
Går det bra om jag sticker en stund? Jag har ett ärende med läraren.
Läraren? Alaric?
-Är ni två vänner nu? -Jag har inga vänner, Elena.
Just det.
Du borde... Du borde stanna häruppe.
-Var inte ensam där nere. -Jag klarar mig.
Vet du...
Du litar väldigt mycket på honom med tanke på omständigheterna.
Du också.
Annars skulle du inte ge dig iväg.
Jag är inte borta länge.
-Hej, mr Gilbert. -Pearl. Så trevligt.
Jag är förvånad att du kom.
Jenna sa att du ville diskutera försäljningen av byggnaden.
Att avslöja dig själv för mig är riskabelt.
Jag är inte dum, mr Gilbert.
Du visste vem jag var när du begärde mötet.
Damon sa att du letar efter apparaten jag tog från Johnathan.
Du inser säkert att jag inte tänker ge dig den.
Det var därför jag ville träffa dig. Jag tänker få dig att ändra dig.
-Jaså? Hur då? -Men min Gilbert-charm.
Jag vet att du är svag för den.
Får jag bjuda på en drink?
Din mor var förälskad i Johnathan Gilbert.
-Och han förrådde henne? -Japp.
Och nu vill min farbror John ha den här uppfinningen-
-som hon gav till Damon.
Det är i stort sett allt.
John nämnde fler Gilbert-dagböcker. Det är säkert så han vet allt.
Måste vi prata om det här hela kvällen? Jag har berättat allt.
Jag borde nog inte ha gjort det. Vi kan få problem för det båda två.
Jag tänker inte säga något.
-Din farbror John vill att vi ska dö. -Du vet inte det.
Jo, det gör jag.
-Han är hatfylld, Jeremy. -Det är inte jag.
Nej.
-Du är något helt annat. -Jaså? Vad skulle det vara?
Min svaghet.
-Jag vill inte att Jenna kommer in. -Jenna är i köket.
-Hon öppnade precis kylen. -Vänta. Kan du höra det?
Det är så coolt.
Det är den här. Enligt registren betalades det tre månader i förväg.
Det är här det blir svårt. Jag vet inte om jag kan ta mig in.
Hur funkar det? Måste man alltid bli inbjuden?
Av ägaren eller den som bor i huset.
Korttidsuthyrning och hotell är lite av en gråzon.
Man måste gå på gehör.
-Kan vi undvika att döda ikväll? -Är jag bara med som sällskap?
Det ser inte ut som att någon är hemma.
Ja. Det är bra med mig.
Ingen permanentboende tydligen.
Ric, vi har sällskap.
Grabbar, grabbar, det räcker.
Jag känner dig.
-Damon? -Du heter Henry.
-Du var i graven. -Ja, sir.
Vad gör du här?
-Får det vara en drink, mr Gilbert? -Tack, mr Salvatore.
Det tar inte så värst lång tid.
Jag vill se till att arkiven är korrekta.
Se till att dokumentera civila förluster i kyrkan.
Det var knappast civila, mr Salvatore.
Så vitt någon behöver veta så var de det.
Som fullmäktiges skrivare kommer det du skriver att sparas i generationer.
Vissa detaljer stannar mellan oss.
-Till exempel? -Mina söner.
De ska ihågkommas som oskyldiga offer för slaget vid Willow Creek-
-Inte för deras skam. -Helt klart, mr Salvatore.
Damon har inte matat mig med järnört på ett tag.
Jag kan rusa fram till gallret och då är du död.
Ja, det kan du...
-...men det gör du inte. -Snälla, gå bara din väg.
Jag vill inte ha dig här.
-Vad gör du? Ut härifrån. -Nej.
-Du tar en risk. Jag kan skada dig. -Då är jag korkad.
Du behöver dricka det här.
-Ut härifrån annars ångrar du det. -Drick.
Jag sa ut!
Nej.
Så hur känner du John Gilbert?
Jag har känt honom i åratal. En god vän. Hur känner du honom?
Jag träffade honom efter att jag kom ut ur graven. Han har hjälpt mig.
-Hur har han hjälpt dig? -Med att anpassa mig.
Det är en helt ny värld.
Bilar, datorer, match.com.
Det finns så mycket att lära sig. Han hjälpte mig med stället här.
Så bor du här ensam eller finns det någon annan här?
Det är min väns väldigt passivt aggressiva sätt att fråga-
-om du känner en kvinna som heter Isobel?
Nej, jag känner ingen Isobel. Jag känner John.
Han är min enda vän. Han visade hur allt funkar.
Hur man använder mikrovågsugn, separerar vittvätt.
-Vad gör du mer? -Håller ett öga allt. Med de andra.
-De andra? -Från graven.
De är sura på grundarfamiljerna för att de försökte bränna dem.
Lugnt för mig, men grav-grabbarna vill hämnas.
-Vad vill John dem? -Han håller bara ett öga på dem.
-Ser till att de inte råkar illa ut. -Det är John.
Han är en sån osjälvisk person.
Det är John nu.
-Du, får jag prata med honom? -Okej. Ja.
-Ska du svara? -Ska jag svara?
Vad händer?
"Vi undviker att döda någon ikväll."
Dina ord. Påpekar bara det.
-Jag ber om ursäkt. -Ursäkter behövs inte.
Berätta, mr Gilbert, varför skulle jag låta dig få apparaten?
Jag kan hjälpa dig. Jag har kontakter här.
Stadsfullmäktige äter ur min hand. De gör allt jag säger.
Jag vill att du vill leva ditt liv i fred och jag kan hjälpa dig.
Apparaten fungerar inte. Varför vill du ha den?
Det är en släktklenod. Kalla mig sentimental.
Johnathan låg före sin tid.
Jag läste hans dagböcker. De är utförliga.
Han skrev faktiskt om dig. Du var det enda han ångrade.
Han älskade dig och han avskydde sig själv för det han gjorde.
-Du ljuger. -Nej.
Under hans sista dagar skrev han om hur ledsen han var.
Du var den enda kvinnan han nånsin älskade.
Herregud. Ni vampyrer är så känslosamma.
Johnathan Gilbert hatade dig.
Det enda han ångrade var att han inte körde en påle genom ditt hjärta.
-Jag gav den till Damon. -Vad?
Jag gav Damon din apparat. Du kan väl be honom om den själv?
Han ger den nog gärna till dig.
Och sen, mr Gilbert, må du ruttna i helvetet.
Prata med mig, Stefan. Varför gör du det här?
Jag tar beslutet jag borde ha tagit för många år sedan.
Vad pratar du om?
Du måste äta för att fullborda övergången.
Jag vet det.
Jag borde inte ha gjort det valet.
Kära Gud.
Även då vi är döda känner du bara skam?
-Du är en av dem nu. -Nej.
Far, jag kom för att ta farväl.
Jag såg dig dö.
-Var du där när vi blev skjutna? -Jag tryckte på avtryckaren själv.
Dödade du dina egna söner?
Ni var som döda för mig när ni tog vampyrernas sida.
Tack gode gud att er mor är död och slipper skammen.
Jag är inte omvandlad än. Jag vill inte. Jag tänker låta mig dö.
Ja, det ska du.
Nej. Herregud, far. Det var inte meningen.
-Bort från mig. -Nej, låt mig hjälpa dig. Snälla.
Herregud. Vad händer med mig?
Hur kan du ens se på mig just nu?
Du måste kunna prata om de här sakerna, Stefan.
Jag måste få höra dem.
Följ med upp.
Vi kan prata mer om det och vi pratar så länge det behövs.
Du är så säker på att jag är redo.
Och när du känner likadant...
...finns jag på övervåningen.
-Hittat nåt? -Nej, jag har letat överallt.
Stället är... Stället är rent.
Jag hittade det här bakom blodet i kylen.
-Det här är en riktig återvändsgränd. -Var inte så hård mot dig själv.
Vad trodde du att du skulle hitta?
Isobel med cigarr och tofflor?
Åh nej, jag...
Jag måste sluta. Jag kan inte fortsätta leta efter henne.
Jaså? Efter bara två år?
Det är faktiskt...
...ganska sunt.
Hur länge har du hållit på? 146.
Jag tänkte att det är dags att sluta vid 200.
Inget svar är bra nog.
Jag tänker att jag vill veta varför, när, det exakta ögonblick-
-då min fru beslöt sig för att livet med mig inte räckte.
Hon charmerade mig, din fru, Isobel.
Hon var bra på att prata och var smart. Hon hade glimten i ögat.
Det var något särskilt med henne, som med Katherine.
-Ett skäl att jag lät henne leva. -Jag vill inte höra mer.
Jag vill inte slösa bort mer av livet på ett söka svar jag inte vill få.
Jag är färdig med Isobel. Jag...
Jag är färdig med allt det här.
Ja.
Hej.
-Vad är det? -Du måste packa. Vi ger oss av.
Vad? Nej.
Jag hade fel som trodde att vi kunde bo här. Det är dags att dra vidare.
Jag vill inte dra vidare. Jag vill stanna.
Det går inte. Det är för många som vet sanningen. För mycket historia.
Så du du tänker bara ge upp, packa och flytta ut oss härifrån?
-Det är inte tryggt här. Det vet du. -Snälla.
-Det handlar om Jeremy. -Nej.
Det handlar om att jag äntligen kan skapa ett liv för mig själv.
Snälla, mamma.
Du gav tillbaka mitt liv. Jag försöker bara skydda dig.
Jag kan inte tvinga dig.
Det är ditt beslut.
Gud. Är du här än?
-Förväntade du dig något annat? -Nej.
Så hur var ärendet?
Fruktlöst.
Fast jag tror jag såg läraren gå igenom en existentiell kris.
-Har Stefan ätit än? -Jag trodde du inte brydde dig.
Se det som morbid nyfikenhet.
Jag tror han närmar sig.
Han känner mycket skuld att ta itu med.
Det hjälper inte att du har ägnat de senaste 145 åren åt-
-att straffa honom för att Katherine fångades.
-Är det mitt fel nu? -Nej, det är ingens fel, Damon.
Jag säger bara att du inte precis är oskyldig.
Din livsuppgift verkar vara att få honom att må uselt.
Låt mig ställa en fråga.
Under all självrannsakan och bortrensing av Stefans demoner-
-lyckades du få resten av historien?
-Han sa att det fanns mer. -Ja, det är det minsta man kan säga.
Damon. Damon?
Berätta.
Vad gör du? Vem är det?
Jag tog med henne till dig. Hon är en gåva.
Varsågod och sitt.
-Vad har du gjort, Stefan? -Damon, jag gick för att träffa far.
Han kom emot mig.
Jag kände inte till min egen styrka. Det fanns blod överallt.
Han var döende och blodet var för starkt.
Jag behövde det. Jag var tvungen.
-Du åt. -Ja. Och det är otroligt.
Min kropp exploderar av kraft, Damon.
-Nej. -Jag kan höra saker på långt avstånd.
Jag kan se genom mörkret. Jag kan röra mig som om det är magi.
Och skulden, smärtan, Damon, jag kan stänga av den som en strömbrytare.
Katherine hade rätt. Det är en helt annan värld därute, Damon.
Katherine är död, Stefan.
-Det finns ingen värld utan henne. -Men du kan stänga av det.
-Du behöver inte känna smärta längre. -Jag vill inte ha det.
Du är svag. Du kommer att dö snart. Du behöver det här.
-Du kommer att dö. -Nej. Jag kan inte.
Snälla.
-Jag låter dig inte dö. -Nej, jag kan inte.
Kämpa inte emot. Vi kan klara av det här tillsammans.
I det ögonblick som Stefan fick smaka mänskligt blod blev han en annan.
Jag borde nog tacka honom. Vilken resa det har varit.
Herregud. Han sa att han ville dö.
Det är därför han inte äter. Nu förstår jag varför...
Det är hans val.
Är han dum nog att välja det får det stå för honom.
Gör inte så, okej? Låtsas inte som att du inte bryr dig.
Vart ska du?
-Hej. -Det är svårt att smyga sig på dig.
Fast det var ett snyggt försök.
-Förlåt att jag väckte dig. -Det är okej.
Du väckte mig bara till hälften.
Så hör på.
-Jag... -Det känns bra.
Hej då.
-Hur mår du? -Du hade rätt.
-Det är en helt ny värld. -Vi kan utforska den ihop.
Du fick vad du ville. Du och jag i evighet.
Men hör på det här, bror.
Jag ska göra det till en evighet av elände för dig.
Damon.
Du har förvandlats.
Ville du hellre hitta mig död?
Katherine räddade mitt liv en gång. Jag var skyldig henne.
Jag önskar inte någon hennes förbannelse.
Det känns mer som en gåva.
-Det kommer att förändras. -Varför då?
För även i döden är ditt hjärta rent, Stefan.
Jag känner det hos dig.
Det kommer att bli din förbannelse.
Emily, vänta.
Stefan.
Damon berättade hela historien.
Jag trodde jag kanske skulle hitta dig här.
Jag borde ha dött den natten.
Precis som jag hade valt.
-Jag borde ha låtit Damon dö också. -Men det gjorde du inte.
Och om du dör nu kommer det inte att förändra det som hände.
Varenda person som har skadats...
...vartenda liv som har gått förlorat är på grund av mig.
Natten då mina föräldrar dog...
...skippade jag familjekvällen för att gå på nån fest.
Jag blev strandsatt och de behövde komma och hämta mig.
Det var därför vi var i bilen vid Wickery Bridge.
Det var därför de dog.
Vår handlingar sätter saker i rörelse.
Men vi måste leva med det.
Jag gjorde ett val, Elena.
På grund av det valet blev många skakade.
Du valde även att ta avstånd från personen blodet gjorde dig till.
-Du valde att bli god. -Nej. Snälla, gör inte det.
Personen som hoppade i vattnet för att rädda familjen...
-...vars bil hade åkt av bron. -Gör inte det här okej.
Personen som räddade mitt liv.
-Du förstår inte, Elena. -Berätta för mig då.
Det gör ont att veta vad jag har gjort, och den smärtan-
-den smärtan finns med mig jämt.
Och varje dag tänker jag att om jag bara...
Om jag bara ger efter för blodet kan jag få stopp på smärtan.
Det vore så lätt och varje dag kämpar jag emot det.
Och jag är så skräckslagen över att en dag-
-vill jag inte kämpa emot längre, Elena.
Nästa gång jag skadar någon...
-...kan det vara du. -Det blir ingen nästa gång.
-Det vet du inte. -Det kanske jag inte gör.
Men det jag vet...
...är att du kan ta den här-
-kasta den i stenbrottet och låta solen gå upp.
Eller så kan du ta den här ringen och sätta på dig den.
Och fortsätta kämpa.
Det är ditt val.
Elena.
-Tack Harper. -Varsågod.
Annabel kommer när som helst. Du behöver inte följa med oss.
Det här var aldrig mitt hem. Jag var en soldat som lämnats att dö.
Du räddade mig. Jag följer med dig.
Jag hjälper dig med de här.
Liten vilsen pojke.
-Jag är på övervåningen, okej? -Okej.
God natt, Damon.
-Tack. -Nej Stefan, jag ska tacka dig.
Du dricker Bambi-blod igen och jag är stygga Storebror.
Jag menar det. Tack.
För att du hjälpte henne att ta hand om mig.
Du tänker för mycket. Allt på jorden är inte ditt fel.
Mina handlingar är mitt ansvar, inte ditt.
De tillhör mig. Du får inte känna min skuld.
Känner du skuld?
Om jag ville finns den där.
Emily sa inte förrän jag förvandlats-
-att hon skyddade Katherine med formeln.
Jag fick inte veta om graven för att inte påverka mitt beslut.
Hon ville inte att vi skulle förvandlas.
-Hon sa att det var en förbannelse. -Häxor. Dömande små saker.
-Varför sa du inget? -Ville inte att du skulle veta.
-Jag hatade dig och det gör jag än. -Jag vet.
Men inte för att du tvingade mig att förvandlas.
Varför då?
För att hon förvandlade dig. Det skulle bara ha varit jag, Stefan.
Bara jag.
Jag är tillbaka.
Mamma.
Nej, snälla, lämna mig inte igen. Nej. Vakna.
Du måste vakna. Nej.
Sheriff Forbes, det är John Gilbert.
Ledsen att jag ringer så sent.
Jag har en uppdatering om vampyrerna.
Hej Ric.
Isobel.