בפרקים הקודמים…
מעל מאה שנה חייתי בסוד. עד עכשיו.
אני יודע מה הסיכון, אבל אני חייב להכיר אותה.
יש קבר מתחת לכנסייה. כישוף כלא את קתרין בקבר.
אני אחזיר אותה.
היא לא שם! -הצלת את כל מי שהיה בכנסייה?
התמקמנו בחווה מחוץ לעיירה.
כל 25 הערפדים? -חלקם.
אני שונא את הבית הזה.
לא הייתי נעול במשך 145 שנה כדי לסיים נעול פה.
איפה בת'אן? -היא לא תחזור.
אשתי, איזבל, הקדישה את חייה לחקירת פעילות על-טבעית.
מה עשית לאשתי? -הפכתי אותה.
אולי יש דבר כזה ערפדים, והם שונים ממה שחשבנו.
יש לך בעיה עם דם, אנה?
הכרתי נערה, ויקי. היא הותקפה על ידי חיה, הייתה לה נשיכה בצוואר.
ואז ראיתי את הפנים שלך. -למה התעמת איתי לגבי זה?
כי אולי זה נכון לגבי ויקי. וגם כי רציתי שתהפכי אותי.
אני אוהבת סערות.
זה קטע של ערפדים?
קראתי שערפדים לא אוהבים מים זורמים.
זה רק דרקולה.
כן, הוא היה נמושה.
אף פעם לא התקלח, מסריח מאוד.
ברצינות?
החוק הראשון לגבי ערפדים.
אל תאמין לשום דבר שאתה קורא.
את חייבת לספר לי עוד, אני חייב לדעת.
לא, אתה לא.
כי אתה לא תהיה ערפד. -את לא יכולה להמשיך לסרב לי.
לא אהפוך מישהו
שלמד כל מה שהוא יודע על ערפדים מנטפליקס.
זה לא נכון ואת יודעת את זה.
למה אתה רוצה את זה בכלל?
תן לי סיבה אחת טובה.
כי אני...
תעדכן אותי כשתוכל לסיים את המשפט הזה.
היי, אתה עדיין ער. -היי, מה קורה?
נראה שמגיעה סערה גדולה.
אתה יכול לוודא שכל החלונות סגורים?
כן, כן, בטח.
אספקת הדם שלנו מתדלדלת.
אולי כדאי לשלוח את אנה לבית החולים להביא עוד.
אשלח אותה להביא עוד מחר.
אולי אוכל ללכת איתה.
אם יהיה חשוך מספיק בזכות הסערה, אולי אוכל לצאת במהלך היום.
לא תהיה שמש כלל.
אני חוששת שלא. לא אחרי התרגיל שלך בבית סלבטור הלילה.
מגיע לו ולאחיו. -ומה יצא לך מזה?
החברה שלך, בת'אן, מתה. ואין לך את מי להאשים מלבד את עצמך.
איננו יכולים לחיות את חיינו סביב נקמה.
אנחנו חייבים לשלוט טוב יותר ברגשותינו.
אני מבין, גברת פרל.
פשוט הייתי רוצה לדעת מה את מתכננת.
אני הולכת לצאת לביקור גישוש בעיירה מחר.
להעריך מי תחת השפעת ורבנה ומי לא.
אנה אמרה לי שהשחקנים לא התחלפו.
אלה עדיין הלוקוודים, הפורבסים, הפלסים.
אנחנו צריכים להרוג את כולם. אנחנו חכמים מזה, פרדריק.
האנשים האלה אינם האויבים שלנו.
אנחנו לא נוטרים טינה.
נחזיר לנו את העיירה שלנו.
אנחנו רק חייבים להתאזר בסבלנות.
שמעתם אותה.
בלי נקמה.
סבלנות.
שליטה עצמית.
נראה שהיא הבינה הכול, נכון?
אני אומר שנלך לפרל,
נשבור את הדלת ונשמיד את האידיוט שתקף אותנו אתמול.
כן? ואז מה? נגיד לשאר תושבי בית הערפדים
ונגיד, אופס, סליחה...
אני לא מאמינה שעשית איתה עסקה.
זה היה יותר החלפת מידע מועיל.
זה לא שהייתה לי ברירה. היא מפחידה.
חוץ מזה, היא תעזור לי להחזיר את קתרין.
ברור שהיא תעזור לך.
דיימון מקבל את מה שהוא רוצה, כרגיל. לא משנה מי נפגע בדרך.
את לא צריכה להיות עוקצנית.
התעוררתי הבוקר וגיליתי שכל הערפדים שוחררו מהקבר.
מגיע לי להיות עוקצנית.
כמה זמן תאשימי אותי שהפכתי את אימך הביולוגית לערפדית?
אני לא מאשימה אותך.
קיבלתי את העובדה שאתה פסיכופת, אנוכי, ללא תכונות מכפרות.
אאוץ'.
זה לא יעיל במיוחד.
נמצא דרך להתמודד עם פרל והערפדים, בסדר?
אני מצטערת, הוא עושה אותי עצבנית.
אני יודע הוא גורם לכולם להרגיש עצבניים. -אז מה נעשה?
דיימון ואני נתמודד עם הכול. אני מבטיח.
מה איתי? אני לא יכולה לשבת פה ולא לעשות דבר.
זה בדיוק מה שתעשי, כי זה ישמור עלייך בטוחה.
זה חסר משמעות אם אתה לא בטוח גם.
למה את מתכוונת? אני בטוח לגמרי.
יש לי את דיימון, הפסיכופת האנוכי, לצידי.
טוב, זה מנחם.
אוקיי, יש לנו קצת זמן. אני פוגשת את אימי רק מאוחר יותר.
רגע, אימא שלך יודעת שאת...
העובדה שאתה בכלל חושב שאפשר
להסתיר דבר כזה ממשפחתך מוכיחה שאתה לא מוכן עדיין.
לא מוכן זה התקדמות מ"לא".
ועוד דרך ארוכה ל"אולי".
אני אוהבת את הצמיד שלך. -תודה, אחותי קנתה לי אותו.
אני יכולה לראות אותו? -כן, בטח.
אחותך לא יודעת שאתה מבלה איתי, נכון?
לא, לא, אבל אני לא מבין למה שזו תהיה בעיה.
זה לא שהיא יודעת מה את.
אני מעדיפה שזה יהיה הסוד שלנו.
את יודעת מה? למה שלא תשאירי את זה אצלך?
למה שתיתן לי את זה? -כי אהבת את זה
ואני מחבב אותך.
אתה מחבב אותי רק בגלל מה שאתה רוצה ממני.
לא, אני מחבב אותך.
אתה יודע מה, אתה צריך לענוד את זה.
זה נראה טוב יותר עליך בכל מקרה.
צעקתי על אימי אתמול בלילה.
אני מרגיש כאילו אני ההורה שצועק על הילד הדפוק.
אולי היא היתה צריכה לשמוע את זה.
כן, אבל אני חושש אם אלחץ חזק מדי, היא תעזוב שוב.
זו דרך הפעולה שלה. ממש כמו ויקי.
שממנה לא שמעתי מאז שהיא עזבה.
אתה לא יכול לשלוט באימך, מאט. בדיוק כמו שאתה לא יכול לשלוט באחותך.
הלוואי והיא הייתה מנסה, לפחות קצת.
אם היא הייתה מנסה לנסות, זה היה בסדר.
אולי היא תפתיע אותך.
לאנשים יש נטייה לעשות זאת.
אני צריכה ללכת, לפני שמצב הכבישים יחמיר בגלל הסערה.
את בטוחה שטוב שתנהגי עכשיו?
אני חייבת.
זה יום ההולדת של הבת של החבר של אבי.
יש לנו טקס מסורתי, לא מסורתי.
טוב, תחגרי, אל תיסעי מהר,
אל תתעסקי בטלפון ותתקשרי אליי כשתגיעי.
קיבלתי.
עוד משהו? -כן.
ביי, -ביי.
מסיבת ציד?
הבחור שדקר אותי אתמול פגע בי קשה. אני חייב להחזיר לעצמי כוח.
יש לי שני ליטר של "אימא כדורגל" במקרר.
לא?
נדבר כשאחזור? -טוב, תמסור ד"ש לסנאים.
את מתעלמת ממני.
שש השיחות שלא נענו? מצטערת, הטלפון שלי מת.
סטפן פה? -לא.
למה? משהו לא בסדר? -הוא יצא ליער ולא חזר.
אני לא מצליח להשיג אותו בטלפון, חשבתי שאולי הוא פה איתך.
הטלפון עובר ישר לתא הקולי.
איפה הוא יכול להיות?
את לא תאהבי את זה.
פרל, תפתחי את הדלת.
אני נשבע באלוהים שאשבור אותה ואתלוש לך את הראש.
פרל לא בבית.
מזג אוויר נהדר.
אין אפילו קרן שמש אחת בשמיים.
איפה אחי?
בילי.
אתה מת.
וואו, אני מצטער, לא הוזמנת פנימה.
העלמה גיבונס. -כן, פרדריק, מותק.
אף פעם אל תרשי לאיש הרע הזה להיכנס.
לעולם לא אתן לו להיכנס.
145 שנה
גווענו בקבר
הודות להתאהבות של קתרין בך ובאחיך.
בשבועות הראשונים,
כל עצב בגופך צועק בתחושת צריבה.
סוג כאב שיכול לגרום לאדם להשתגע.
אז, חשבתי שאחיך ירצה לטעום מזה לפני שאהרוג אותו.
בילי.
שיהיה לך יום נעים.
מה קרה? איפה הוא?
הוא אצלם ואני לא יכול להיכנס. -למה לא?
כי בעלת הבית אולצה לא להכניס אותי.
אני יכולה להיכנס. -את לא נכנסת לשם.
אני הולכת. -את לא נכנסת לשם.
למה הם עושים את זה?
מה הם רוצים ממנו?
נקמה, הם רוצים נקמה.
אנחנו חייבים לעשות משהו. -אני יודע.
אסור שיפגעו בו, חייבים להוציאו משם.
אני יודע, אלנה, אני יודע.
אבל אני לא יודע איך לחלץ אותו.
ורבנה על החבלים.
זה בטח שורף.
אם כבר מדברים על צריבה...
זה לא בסדר.
הוא הרג את בת'אן.
הוא אחד מאיתנו, הרפר.
ואל תחשוב, אפילו לשנייה,
שהוא לא היה הורג אותך אם הייתה לו הזדמנות.
פרל אומרת שאנחנו לא פה עבור נקמה, נכון?
אני אומר, שזו בדיוק הסיבה שאנחנו פה.
ונתחיל איתו.
ואז אחיו.
וכל אחד אחר שיעמוד בדרכנו.
זה לא בסדר. -כדאי לך לעזוב אותי.
גברת פרל תגיע הביתה בקרוב. -גברת פרל כבר לא אחראית.
נוח, תקשור אותו. תתקע בו יתד.
טוב, אתה נראה חיי.
אתה לא יכול לפגוע בי.
אני יכול לפגוע בך ועוד איך.
מר זלצמן.
אנחנו זקוקים לעזרתך.
סטפן בבית.
דיימון ערפד, הוא לא יכול להיכנס.
אנחנו זקוקים לך.
הייתי הולכת אבל... -לחייך יש ערך.
לחייך, לעומת זאת... -סטפן סיפר לי על הטבעת שלך.
מה לגביה? תן לי לסכם.
ניסית להרוג אותי. הגנתי על עצמי, אתה מת.
ואז, לפי אחי, הטבעת שלך החייתה אותך.
אני מפספס משהו?
כן, את החלק שאני מנסה להרוג אותך שוב,
אבל הפעם אני לא מפספס.
מר זלצמן, בבקשה.
זה סטפן. -אני מצטער, אלנה.
זו לא הבעיה שלי. -זה חבל.
כי האישה שאחראית על הקבוצה יכולה לעזור לך למצוא את אשתך.
אתה משקר. -באמת?
למה שלא תשאל אותה בעצמך.
פחדן.
בואי, אלנה.
טוב, חכו.
אלך.
אז יש לי תשובה.
למה? -לסיבה שאת צריכה להפוך אותי.
חזרנו לזה?
תראי, אני מתעורר כל יום ומרגיש בסדר.
אבל משהו חסר,
משהו, כמו סוג של חור.
יש אנשים שמתאימים לחיים או משהו כזה,
אני לא.
אז אתה רוצה הפיכה מרחמים.
לא נראה לי.
את צריכה להפוך אותי כי אין לי שום דבר אחר.
אתה יודע למה אנחנו הופכים אחרים?
זה לא כדי לתת למישהו כרטיס יציאה מבדידות.
אחד, כדי שמישהו יעשה את העבודה המלוכלכת שלנו.
שתיים, נקמה.
שלוש, שעמום, אל אתה יודע, לזה אין פעם תוצאה טובה.
ואז, אתה יודע, יש את הסיבה הברורה.
כשאתה אוהב מישהו כל כך
שתעשה הכל כדי לבלות איתו את חיי הנצח איתו.
אני מצטערת, אתה לא מתאים לאף אחת מהסיבות האלה, עדיין.
אז כן, תוודא שעבודת הגמר שלך ברורה והיא תאהב אותה.
נתראה אח"כ.
אימא, היי. -השגת הכול?
כן, בנק הדם היה מחוסר צוות בגלל הגשם.
נכנסתי ומייד יצאתי.
מי זה שדיברת איתו? -חבר, מהספרייה.
בואי נלך הביתה.
את לא יוצאת במזג האוויר הזה, נכון?
הכבישים מסוכנים, כביש 5 מוצף לחלוטין.
נסתדר.
ראש העיר לוקווד, השולחן שלך מוכן. -נפלא.
ראש העיר לוקווד?
אני מניחה שאכן מסוכן בחוץ.
שמי פרל. -היי.
זו בתי, אנה.
עברנו לעיר לא מזמן. -ברוכות הבאות.
ריצ'רד לוקווד. זה בני, טיילר.
בבקשה, תצטרפו אלינו.
זה יהיה לנו לעונג.
בבקשה, תהיה יותר קריפי, אבא.
זה לא שהבן שלך עומד פה.
תתבגר, הבחירות מתקרבות.
היא בוחרת, ונראה שהיא עשירה.
אתה יודע את כל זה מלהסתכל לה על התחת.
מדהים.
אני הולך לשחק קצת ביליארד.
מורה ביום, צייד ערפדים בלילה.
אני צריך להודות לך על כך. -מה אלה?
חיצי הרדמה עם ורבנה.
תכניסו אותי ואני אוציא את סטפן. -זו התוכנית שלך?
פשוט תתמודד עם כולם לבד.
אני מקווה להיות קצת יותר חשאי מזה.
וואו, מה את עושה? - אני הולכת איתכם.
לא, לא, לא, לא, אין מצב. -אתם זקוקים לי.
אני איכנס, אתם תסיחו את דעתם ואני איחלץ את סטפן.
את תהרגי, את לא נכנסת לשם. -אני נכנסת.
אז כשתכניס אותי, תצא מהר ככל שתוכל.
כי אני יודע להתגנב בלי שישמעו אותי.
אתה פשוט תפריע. -דיימון, זה לא הזמן להיות הפרש הבודד.
בסדר, אלנה. את יכול לנהוג ברכב הבריחה.
את לא נכנסת לבית. -אתה לא יכול לעצור אותי.
אנחנו מדברים על סטפן.
אתה לא מבין. -אני מבין, אני מבין.
הוא הסיבה לחייך.
אהבתו מרוממת אותך למקומך המתאים.
אתה יכול להפסיק להתלוצץ לשתי שניות.
אני לא יכול להגן עלייך, אלנה.
אני לא יודע כמה ערפדים יש שם.
זה משך הזמן שלוקח לתלוש לך את הראש.
אני חייב להיות מסוגל להיכנס ולצאת.
אני לא יכול להיות מוטרד מביטחונך.
או שזה יהפוך למרחץ דמים ממנו אף אחד מאיתנו לא יחזור,
כולל סטפן.
אני יודע.
אני מבין.
אם אנחנו מתכוונים ללכת, בואו נלך.
איפה את? אני בקושי שומע אותך.
הסערה סחפה לגמרי את כביש מספר 5.
עכשיו עשיתי עיקוף דרך שביל נידח, אקראי, ישר לגיהינום.
את לא צריכה לדבר בזמן הנהיגה.
אני יודעת, נכון?
אני זקוקה לאחד ממכשירי הבלותות' ההם.
תראי, את מקוטעת.
פשוט תסתובבי ותחזרי מהדרך בה הגעת.
ותסתכלי על הכביש, טוב?
טוב.
ברצינות?
יופי, מישהו בבית.
אני יכול להשתמש בטלפון שלך?
הרכב שלי התקלקל כמה ק"מ בהמשך הדרך וזה הבית הראשון שראיתי.
טוב, יש לך מזל. -כן, יש לי מזל.
זו לא בעיה, נכון? -בכלל לא.
מעולה.
אני ממש מעריך את זה. קשה שם בחוץ.
בילי, תראה לאורח שלנו איפה הטלפון במטבח.
ותביא לי משהו לשתות. -כן, בטח.
היי, העלמה גיבונס. הוא צריך להשתמש בטלפון שלך.
כן, בטח, מותק. הוא שם.
תודה.
מה קורה? -ממש מצטער, אבל תצטרכי להזמין חבר שלי.
אני מצטערת, הוא לא מורשה להיכנס לבית.
את חייבת לחרוג מהכלל. -תוציא אותה מהבית עכשיו.
העלמה גיבונס, תגידי לי את האמת.
את נשואה? -לא.
הורים, ילדים, מישהו אחר שחיי על השטח הזה?
לא, זו רק אני. -לא?, טוב.
היית אמור לאלץ אותה. -זה לא עובד ככה.
היא אנושית -ואני לא.
אז לא אכפת לי. עכשיו, תצא מפה.
ותיפטר מהגופה.
אני בתהליך רכישת שטח.
אני מבינה שמשפחתך היא בעלת השטחים הגדולה ביותר בעיירה.
כן, זה נכון.
החל משטר הבעלות המקורי של העיירה.
המשפחה שלך ירשה הרבה שטחים חדשים ב-1864.
את מעודכנת בהיסטוריה.
זו תשוקה שלי.
הבנאדם אפילו לא מתנהג בעידון.
מי זו?
לא אימא שלי.
"תשמור מרחק, אנחנו סוד, זוכר?" -"אני משועמם."
"תתמודד." -"תהפכי אותי ואשמור את הסוד."
אני מצטערת, אדוני ראש העיר.
אתה מכיר את הנער הזה שם?
כן, זה ג'רמי גילברט.
מה אתה אומר.
בילי, מה העיכוב?
לעזאזל, אלנה.
בילי, ג'ייקוב, תחזרו פנימה.
את משוגעת?
ג'רמי גילברט, זה מה שאת זוממת?
הוא חבר שלי, מה הסיפור הגדול?
המשפחה שלו היא הסיבה שהייתי כלואה בקבר במשך שתי מאות.
זה לא אומר שהוא יעשה את אותן בחירות.
אני רוצה שתפסיקי להתראות איתו.
אני לבד כבר זמן רב, אני יכולה לקבל את החלטות בעצמי.
אז תפסיקי להתנהג כמו ילדה.
ברגע שג'רמי יבין מה את באמת, הוא יבגוד בך.
הוא כבר יודע.
מה אמרת?
ג'רמי יודע.
הוא אוהב את זה והוא מחבב אותי.
"אעשה זאת."
תודה שאתה מנסה לעזור לי.
הם פשוט צריכים מישהו להאשים,
מישהו להעניש.
אלנה.
את לא צריכה להיות פה. -היא הייתה אמורה להישאר באוטו.
לא, לא אותו.
לא משנה. בוא נוריד אותך.
יש ורבנה על החבלים.
אלנה, תמשכי בזה.
טוב בואו נלך.
תתלבש. -חכה.
מה? חבר'ה, אנחנו חייבים לצאת מפה.
קדימה, אנחנו חייבים ללכת. -השני.
היי, בואו.
את יכולה להכניס אותו לאוטו? -כן.
טוב, תלכו. -מה איתך?
את תצילי, אני אסיח, לכו.
תחליש את זה.
שקט מדי.
תתפזרו, עכשיו.
קדימה.
שניכם, לכו לאחורי הבית. לכו.
תבדקו את שני החדרים. מרתף, עכשיו.
תצליח להגיע?
את בסדר? -כן.
אנחנו חייבים להמשיך. קדימה.
אני הולך אחרי פרדריק.
הינה, זה ממש פה.
אוקיי.
סטפן...
זה בשביל בת'אן.
וזה בשביל הקבר.
סטפן.
לא, סטפן. סטפן.
סטפן. סטפן.
סטפן.
פרדריק נעלם.
בוא נעוף מפה. -אני אהרוג אותו.
כמה חיצי ורבנה נשארו לך?
אחד.
זה לא יספיק.
היי, אימא.
מה קורה?
כמו מה זה נראה?
בכנות, אין לי מושג. מעולם לא ראיתי את זה.
טוב, שב.
אולי כדאי שתזמין פיצה, אני חלודה.
תבשיל מסתורין, יאם.
כן, יש אנשים שלא אמורים להיות במטבח.
מה?
אני יודעת שהיה קשה.
אבל אני אשתדל, אני מתכוונת באמת, הפעם.
אני צריכה שתהיה סבלני איתי, בסדר?
אוקיי.
אוקיי. טוב.
את יודעת מה, אני אענה. -זה עד כדי כך גרוע, אה?
מה קרה לך?
היי, מאט. -היי.
מה קורה?
אימא שלך בבית?
תן לי עשר דקות.
תוודא שזה לא יגיע לחדשות עד שאגיע.
קח את הדברים שלך, אנחנו חייבים ללכת.
נשאר לי חצי המבורגר. מצאו את ויקי דונובן.
אתה רציני? איפה היא הייתה?
הסערה חשפה קבר על הכביש המחוזי.
הביאו את הגופה שלה לחדר המתים.
היא מתה?
קדימה, אנחנו חייבים לזוז.
סטפן, בבקשה.
סטפן.
סטפן, קום, בבקשה. קדימה, קום, סטפן.
סטפן.
הינה.
אלנה, בבקשה, תברחי.
לא. -בבקשה.
סטפן, פרק כף היד שלי.
הינה, קח את היד שלי, אתה זקוק לעוד דם.
לא, אלנה, תברחי, תברחי.
לא.
אני סומכת עליך.
אז מה שאמרת כדי לשכנע אותי לעשות זאת, לגבי אשתי.
זה היה שקר, נכון? -כן.
עצרו.
מה קורה פה?
מה עשית? -אני?
חבורת הערפדים העליזה שלך בילתה את היום בלענות את אחי.
תסמוך עלי, הקבוצה שאחראית לזה, תטופל.
הסידור הנוכחי שלנו, לא יעבוד אלא אם כן תלמדי לשלוט בהם.
זה לא היה אמור לקרות. -אבל זה כן קרה.
אם היה לי צד טוב, זו לא הדרך להגיע אליו.
סטפן, הוא מת.
איך אתה מרגיש?
אני בסדר.
רוב הפצעים החלימו.
יופי.
אלנה? -כן?
מה שעשית היום, כשבאת לעזרתי...
יכולת להיהרג...
אני יודעת.
ומה שאני עשיתי, אני מצטער ש...
אני מצטער שהיית צריכה לראות את זה.
פשוט מעולם לא...
היית כמו אדם אחר.
וזו הייתה אשמתי, הכרחתי אותך. -מה? לא, לא, לא.
לא הכרחת אותי לעשות דבר. הצלת את חיי.
ואני הצלתי את שלך.
הכול יהיה בסדר.
היי, ג'ר.
מה? רגע? מה קורה?
אוי, לא.
הכנתי לך קפה.
תודה.
אתה...
אני יכולה לעשות משהו?
אני פשוט...
אני צריך להיות לבד עכשיו.
מאט.
זה היה כיף.
אל תסתכל עליי ככה.
אני יודע שאתה שונא אותי.
נחש מה. כולם שונאים אותי.
אבל אתה לא יכול להתכחש
לזה שאנחנו קשוחים.
קורה.
ג'ר.
אתה בסדר?
אני הולך לישון קצת.
מה אתה עושה?
החברה שלי, ויקי...
היא...
היא מתה.
ויקי?
זו שחשבת שהיא.. -כן.
מסתבר שהיא הייתה מתה כל הזמן הזה.
היא הסיבה שרצית להפוך לערפד.
רצית להיות איתה.
תראי, אני מצטער.