Viděli jste...
Více než století jsem žil v utajení. Až do teď.
-Znám riziko, ale musím ji poznat. -Elena je Katherine tak podobná.
-Proč vypadám jako ona? -Jsi adoptovaná.
Objevila se dívka. Bylo jí šestnáct a začínala rodit.
-Co ještě o ní víš? -Jenom její jméno. Isobel.
Má žena Isobel zasvětila život zkoumání nadpřirozených událostí.
-Kde je tvoje žena? -Damon ji zabil.
Pod kostelem je hrobka. To kouzlo ji tam uzavřelo a chránilo.
Přivedu ji zpátky.
Není tady!
-Věděla jsi, že tam Katherine není. -Věděla, kde jsi. Ale bylo jí to fuk.
Bože.
Vyděsil jsi mě.
Co je za den?
Sobota.
A rok?
2010.
-Jsi v pořádku? -Děkuji.
Počkej, jak se jmenuješ?
-Jsem Harper, pane. -Jak ses sem dostal?
A co to máš na sobě?
Vypadáte jako dobrý člověk.
-Omlouvám se. -Za co?
UPÍŘÍ DENÍKY 15. díl: Tombola
Ahoj, Bonnie, to jsem já.
Volám, abych zjistila, jak se máš.
Chybíš nám tady. Nedovol tetě, aby tě vytočila.
A vrať se brzy. Mám tě ráda.
-Co tady děláš? Je chladno. -Přemýšlím. Píšu.
Ten pohřeb Bonniiny babičky
mě donutil vzpomínat na mámu a tátu.
Zajímalo by mě... Říkala jsi, že bys mohla kouknout na tu...
... adopci?
-Jo. -A? Koukla ses?
Pojď dovnitř.
Tvůj otec si ze své ordinace schovával všechno.
Záznamy, protokoly, staré spisy pacientů.
Našla jsem zápis z té noci, kdy ses narodila.
Pacient a datum narození.
-Isobel Petersonová. -Myslíš, že je to pravé jméno?
Těhotná puberťačka na útěku? Nejspíš ne. Ale křestní možná ano.
Ale jak přišla na Petersonovou? Spolužačka? Nejlepší kamarádka?
Tak jsem se na to zaměřila.
Pátrala jsem po všech Petersonech, kteří se narodili ve stejný rok.
A našla jsem tři. Dva muže
A ženu, Trudie, která žila v Grove Hill ve Virginii.
-To není daleko. -A koukni se na tohle.
"TRUDIE PETERSONOVÁ"
TRUDIE PETERSONOVÁ A ISOBEL FLEMMINGOVÁ
Isobel.
Byla roztleskávačka.
Trudie tam pořád bydlí.
-Tohle je její adresa. -A co Isobel?
O té jsem nedokázala zjistit nic.
Poslouchej. Je tu ještě něco. Pan Saltzman, Rick.
Jeho žena byla odsud.
A jmenovala se Isobel.
Moment.
"Byla", jako že...
Zemřela.
Alaricova žena by mohla být tvoje matka?
To nemůže být pravda, ne?
Byla by to moc velká shoda náhod.
Mám adresu její kamarádky Trudie.
Chceš si s ní promluvit?
Já nevím. Já...
Prostě nevím.
Jestli je to pravda, a jedná se o tu samou osobu,
znamená to, že je moje biologická matka mrtvá.
A nejsem si jistá, že bych to dokázala ustát.
Eleno, řekla ti Jenna něco o Alaricově ženě?
O tom, jak zemřela?
Jen, že ji zabili a ten případ se nikdy nevyřešil.
Ty to víš?
Tu noc, kdy mě napadl ve škole,
mi prozradil pár věcí ohledně její smrti.
-Takže... -Ne, ne. To není možné.
Byla by to moc velká shoda náhod.
Jestli se rozhodneš zajet za kamarádkou Isobel, jedu s tebou.
Dobře?
Ještě netuším, co udělám.
Už bych měl jít. Musím se vypořádat s Damonem.
-Jak je na tom? -Vyrovnává se s tím po svém.
Jak chutnám?
Mnohem líp než tvoje kamarádky. Ale ticho. Neříkej jim to.
Mohly by závidět.
Ne, zabiják zábavy.
Zdravíčko.
Můžeme si promluvit?
-Jasně. -Bez nich.
Cokoli mi chceš sdělit, můžeš i před nimi.
V držení tajemství jsou vážně dobré.
Děláš si o mě starosti. To je milé.
Ale nemusíš. Jsem v pořádku. Proč bych taky nebyl?
Strávil jsem posledních 145 let s jediným cílem.
Dostat se do té hrobky. A uspěl jsem.
Katherine nečekala na záchranu, ale proč se tím zabývat?
Ne, je vážně osvobozující nemít žádný mistrovský plán,
protože můžu dělat, co se mi zlíbí.
-Toho se tak trochu bojím. -Klídek.
Nikoho jsem nezabil už dost dlouho.
-A tyhle holky? -Skončí zpátky na svých kolejích
s bolestí hlavy. A budou si myslet, že odpadly.
Jako obvykle.
Asi jsi mě sem nezatáhl, abys mě povzbuzoval.
Tak si lokni a vyklop to, bráško.
Před pár lety jsi v Severní Karolíně na Dukeu
znal jednu ženu, jmenovala se Isobel.
Zrovna teď chceš probírat ženy z mé minulosti?
-Vážně? -Zabil jsi ji.
O co ti jde?
Jenom chci vědět, jestli si na něco vzpomínáš.
To je jako hledat jehlu v kupce sena, Stefane.
Zamysli se trochu. Je to důležité.
Nic není důležité. Už ne.
Super pokec.
Teď musím jít a zneužít ve jménu smutku pár žen.
Jsem si jistý, že to chápeš.
Jak by řekly holky z Tri-delty, zatím páčko.
Další velký zápas pro Fernanda.
Taylor ho nedostane.
-Co? -Je to nuda. Nudím se.
Ale máme celý dům sami pro sebe.
Je to tady jako v bytě svobodného mládence.
A?
Neměli bychom dělat něco vhodnějšího k tomu místu?
Jo? Něco jako tohle?
Něco jako tohle.
Já ti nevím. Je to vážně dobrej pořad.
To myslíš vážně?
Proboha. Ne na mojí sedačce.
Mami.
Ahoj.
Já fakt nevím, je zvláštní,
aby mě dražili v tombole jako kus masa.
V tomhle městě jsou benefiční akce jako nucené práce.
Nemáš na výběr.
Kromě toho jsi svobodný a jsi žádaný, takže asi tak.
Ukaž, pomůžu ti s tím.
Jdeme.
Bože. Nemůžu uvěřit, že to udělám.
-Co? -Úplně zničím tuhle chvíli.
Ale musím ti to říct.
Elena nedávno zjistila, že je adoptovaná
a sháněla se po svojí biologické matce,
která se jmenovala Isobel.
Isobel? Jako moje žena?
Isobel nikdy neměla dítě.
Jsi si jistý? Ani předtím, než jste se poznali?
Ne. V žádném případě.
Tohle je Elenina biologická matka.
Ona...
Nikdy mi to neřekla.
Já...
Musím jít.
Jo, musím jít.
T. PETERSONOVÁ 312 BOULDER AVENUE
Trudie? Trudie Petersonová?
-Ano? -Jmenuji se Elena Gilbertová.
Chtěla bych s vámi mluvit o Isobel Flemmingové.
To jméno jsem neslyšela už roky.
Odkud jsi ji znala?
Myslím, že...
Nevíte, jestli dala k adopci dítě?
Panebože.
Jsi její dcera.
Zrovna jsem chtěla dělat čaj, dáš si?
-Jistě. -Kuchyně je tudy.
Nechtěla jsem přijít. Nenapadlo mě to.
Ale jela jsem autem, a rozbila si zadní světlo
a díky tomu jsem si vzpomněla, jak jsem se učila řídit,
a jak mě máma vždycky upozorňovala
na to slepé místo na levé straně
a přemýšlela jsem o svojí mámě a...
Měla jsem adresu. Pardon, že jsem sem tak vpadla.
To nevadí.
Jsem jenom překvapená.
Nemyslela jsem na Isobel už roky.
Kdy jste ji naposledy viděla?
Asi před 17 lety, když odešla, aby tě porodila.
Nějakou dobu jsme zůstaly v kontaktu, ale lidé se odcizí.
Nevíte, kde žila?
Nějakou dobu žila na Floridě.
Byla na to sama. Vím, že to pro ni muselo být těžké.
Netušíte, kdo je můj otec?
Nikdy se mi to z ní nepodařilo dostat.
Ale nakonec se vzchopila a dostala stipendium na vysoké.
-Kam šla? -Někam do Severní Karolíny.
Na Duke, tuším.
Chytrá holka, dobrá škola.
Dojdu to zalít.
JE TADY.
Už je to pár měsíců. Kde jsi byla?
Znáš to, tady a tam. Nikde jsem se moc neohřála.
Znáš Petea.
Ne, ve skutečnosti neznám, protože jsi ho sem nikdy nepřivedla.
Blondýnky jsou teď v módě, co?
Promiň, že jsem ji vyplašila.
-Není to úlet, mami. Mám ji rád. -Takže je to ta pravá?
Ne, nejspíš ne, ale možná jo.
Matty, vážně, dcera Lizzie Forbesové?
Mami, vážně, nech toho.
Led, prosím.
Ozvala se ti Vick?
Ne, ale neměj obavy.
Až bude něco potřebovat, vrátí se nakonec domů.
-Sama jsem to dělala. -Děláš to i teď?
-Ne. -Tak co děláš doma?
Snažíš se naznačit, že potřebuju důvod k návratu?
Sedni si. Dej si se mnou.
Řekni mi o všem, co jsem zmeškala.
Díky, že ses se mnou sešel.
-Něco se objevilo. -Jenna ti to řekla.
-Jo. -Takže je to pravda.
Tvá žena Isobel, byla Elenina biologická matka.
Co Elena ví?
-O tvé ženě? -O všem.
-O tobě, tvém bratrovi. -Ví, co jsem.
A ví, že znáš pravdu o upírech.
-Ví o Damonovi a Isobel? -Ne.
Nemohl jsem to říct, dokud jsem si nebyl jistý.
-Tvrdil jsi, že mi pomůžeš. -Ptal jsem se Damona. Neví.
-Zeptej se ho znovu. -Damon teď není úplně při smyslech.
Zavraždil moji ženu. Nebo si z ní udělal svačinu.
-Kdy byl při smyslech? -Říkám jen, abys na to nespěchal.
-Řekni mi, proč ne. -Kvůli přežití. Stačí to jako důvod?
Postarám se o to, ale teď potřebuju, abys to nechal být.
Tohle povíš i Eleně? Aby to nechala být?
Elenu z toho vynech.
Potřebuju vědět, co se stalo.
A myslím, že ty taky.
Potřebuji něco víc než jen jméno tvé ženy.
Fotku, kterou bych mohl ukázat Damonovi.
-Iso? -Ještě pár minut.
Nemůžeš to dodělat ráno?
Ráda pracuju v noci.
Jo, ale já v noci rád spím. S tebou.
Dobře, budu vyzvídat. O co jde, o dizertačku?
Jsem v milostném trojúhelníku s tebou a tvým počítačem,
aspoň mi můžeš prozradit, na čem děláš.
Trochu jsem bádala a vyštrachala pár věcí
týkající se městečka ve Virginii blízko místa, kde jsem vyrostla.
Je to na samotě, zapadlé a zakřiknuté,
ale čas od času tam záhadně umírají lidé.
Tvrdí, že jde o zvířecí útoky,
až na to, že těla nemají ani kapku krve.
-Dělají to upíři. Musí. -Dobře.
Seženu si česnek a svěcenou vodu.
-A potom možná, jen možná... -Ne.
Se můžeme trochu prospat.
-Ne. -Pojď sem. Proto tě miluju,
protože v to všechno věříš tolik,
že si z toho děláš titul.
Jsi jako Mulder, až na to, že jsi víc sexy a holka.
To není sranda, Ricku.
Myslíš si, že je to rozkošné,
ale já to dokážu.
A Mulder měl nakonec pravdu.
Chodili kvůli nám na zápasy. Fotbalový tým nevyhrál celé roky.
To my byly hvězdy.
No, Izzie byla, ale já byla dobrá výpomoc.
-Tohle je úžasné, děkuju. -Není za co.
Ani ses nenapila.
No jo.
-Co je to? -Jenom směs několika bylinek.
Železník?
-Vy to víte. -Vím co?
Nepozvala jste mě dovnitř a podáváte čaj ze železníku.
Víte to.
-Myslím, že už bys měla jít. -Počkejte.
-Co mi tajíte? -Prosím, odejdi.
Hned!
Bourbon.
Vida, učiteli.
Nemáš nějaké písemky na oznámkování?
Je to větší zábava, když máš vypito.
Tak jako většina věcí v životě. Střízlivost je deprimující.
-Nepřijdeš mi jako někdo s depkou. -Mluvíš, jako kdybys mě znal.
Ne.
Jenom pocit.
-Přeji příjemné odpoledne. -Nepravděpodobné.
-Popíjení za bílého dne? -Je to v módě.
Hele, potřebuju laskavost.
-Byla jsi někdy zamilovaná? -Promiň?
Byla jsi někdy do někoho tak zblázněná,
že sis od něj nechala vyrvat srdce z těla?
Zapomněl jsi, že jsem byla vdaná.
Správně. Teplý manžel.
Dá si to stejné, co já.
Posaď se.
Večer se koná benefiční akce, kterou pořádá Rada zakladatelů.
Draží se schůzky s nejžádanějšími svobodnými mládenci ve městě.
A nám scházejí ti mládenci.
Tak tohle děláte, když tady nejsou žádní upíři?
Pořádáte tomboly o svobodné mládence?
Věř mi. V tomhle okamžiku mi upíři i chybí.
Podívej, jsi hrdina města, Damone.
Vím, že většina lidí to vůbec netuší, ale jsi.
A jsi svobodný a dobrá partie. No tak. Pomoz mi.
Carol mi to bude předhazovat, jestli se vrátím s prázdnýma rukama.
Plná místnost žen, které žadoní, aby si se mnou mohly vyjít?
-To zní skvěle. -Děkuju.
Ještě jedna věc.
Můžeš mi o někom něco zjistit?
Alaric Saltzman, učitel dějepisu. Je na něm něco zvláštního a...
A jenom se chci ujistit,
že střední škola si toho chlapa pořádně proklepla.
-Dobře. -Díky.
-Můžu vám pomoct? -Díky za zprávu.
Nemáte zač.
Nic jsem jí neřekla.
-Držím svoje slovo. -Dobře.
-Ale ta dívka. Něco ví. -Nebude dělat problémy.
Nedostane se blíž k pravdě.
Dobře.
-Takže tím to pro mě končí? -Ano, tím to končí.
Ne! Nepozvala jsem vás dál. Nemůžete dovnitř.
Nejsem upír, takže ano, můžu.
Nerozumím tomu. Udělala jsem, co jste mi řekli.
-Splnila jsem svou část! -A teď musím já svou.
-Můžeme, když chceš. Zkontroluji to. -Myslím, že jsou na prodej.
-Stefane? -Někdo lepší.
-Já. -Vypadáš...
Švihácky? Božsky? Neodolatelně?
-Sešle. Vypadáš sešle. -Nemám proč.
Vědělas, že jsem jeden z nejžádanějších mládenců tady?
Jo.
-Jak se máš? -Nikdy mi nebylo líp.
Co pro tebe můžu udělat? Dneska jsem bezedný sud laskavosti.
Je to můj nový smysl bytí. Jak můžu pomáhat lidem?
Jenom čekám na Stefana. Jdeme na tu benefici.
Pomůžeš mi?
Nějak to nemůžu zapnout.
Zjistila jsem, kdo je moje biologická matka.
Koho to zajímá?
Opustila tě.
Stojí za houby.
Stefane. Tady jsi.
Ahoj.
Potřebuju větší sako.
Víte, příležitostně vám
může holka ze spolku pomoct trochu se zakulatit.
Je v pořádku.
-Je to Damon. -Možná mu zlomené srdce prospěje.
Připomene mu, že nějaké má, i když nebije.
To jsem nečekal.
Zajela jsem navštívit Trudie Petersonovou.
Já vím, omlouvám se. Neplánovala jsem to.
-Jak to šlo? -Měla železník.
Ví o upírech, Stefane. A to nemůže být náhoda.
Není. Tohle je Alaricova žena.
To je ona. To je Isobel. To ti dal on?
Všechno, co ví o upírech, se naučil od ní.
Věří, že ji jeden zabil.
Panebože.
Poslouchej, Eleno, o Isobel ti toho Alaric může říct hodně,
ale potřebuji, aby ses ještě chvilku držela zpátky,
než si s ním promluvíš.
-Proč? -Vím, že po tobě žádám hodně,
ale uděláš to pro mě?
Lístky do tomboly jsou od teď v prodeji.
Veškerý výtěžek bude použit na výroční oslavy Dne zakladatelů.
-Zvolil jsi dobrý styl. -Trapný a nepohodlný?
Jo. To je on.
Hele, poslyš. Omlouvám se za to předtím.
Trochu mě to zaskočilo.
Omlouvám se, že jsem to na tebe tak vybalila.
-Ale měl bys to vědět. -Ne, chápu to.
Možná byste si někdy s Elenou mohli promluvit.
Jsem si jistá, že by si ráda poslechla o tom,
jaká Isobel byla.
-Jo. -Nebo ne. Je to na tobě.
Nejsem si jistý, jestli je to dobrý nápad.
Přinejmenším ne... Ne hned.
-Kam se poděla tvoje přítelkyně? -Je na cestě do Grilu.
Chtěl jsem si s tebou promluvit.
Tohle je ta žena, Isobel, ze Severní Karolíny.
-Teď už si na ni vzpomínáš? -Kdo to chce vědět?
-Já. -A kdo další?
-Zabil jsi ji? -Promiň, neznám ji.
Jdeš taky?
Pravé Zoufalé manželky z Mystic Falls čekají.
Už po něm vyjely asi tak 35x. Je jako návnada pro šelmy.
-Působivé. -Spíš nepříjemné.
Zdravím, paní Donovanová.
-Eleno, zlatíčko. -Ahoj, Kelly.
-Dlouho jsme se neviděly. -Jak je?
Pořád stejně. Matty mi řekl, že jsi mu zlomila srdce.
-Mami. -Jen si dělám srandu. Klid.
Našel si novou holku.
Tady máš. Beru, kolik mi dají.
Snad nedostanu mládence číslo 3. Randila jsem s ním na střední.
Nezajímavý. Ve všech ohledech.
To je tak vzrušující.
Mám na to rande velké plány.
Romantická večeře někde v ústraní, možná u lesa.
Kvůli tobě si snad koupím lístek.
Ty to tady máš na starost. Vždycky můžeš zfalšovat výsledky.
Myslel jsem, že to bylo hezké.
Omluv mě.
Proklepla jsem toho učitele dějepisu.
Chceš to vědět před, nebo po tvé premiéře?
-Co bys řekla? -Je v pořádku.
Pár pokut za rychlost, ale má i svůj smutný příběh.
Jeho žena před lety zmizela v Severní Karolíně.
V Severní Karolíně?
-Jak se jmenovala? -Isobel.
STÁT SEVERNÍ KAROLÍNA ISOBEL FLEMMINGOVÁ
Isobel.
A čím se živíš, mládenče číslo 3?
-Jsem instalatér. -Není to úžasné?
Instalatér se vždycky hodí. Jdeme dál.
Číslo čtyři, Alaric Saltzman. Páni, to je docela jazykolam.
-Čím se živíš, Alaricu? -Jsem učitel na střední škole.
Pohledný a chytrý, dámy. Ten by stál za hřích.
Co učíš?
-Dějepis. -Dějepis.
Dobře, prozraď nám o Mystic Falls nějakou perličku.
Něco šíleného.
No...
Nejspíš si schovává nejlepší příběhy na svoje rande.
A v neposlední řadě, Damon Salvatore.
-Moc toho o tobě nevíme. -Těžko bych se ti vešel na kartičku.
Máš nějaké koníčky? Třeba cestování?
Jasně. L.A., New York, Byl jsem i v Severní Karolíně.
Poblíž areálu školy Duke. Tam Alaric chodil.
Že jo, Ricku?
Jo, protože vím, že tvoje žena určitě jo.
Jednou jsem s ní zašel na drink.
Byla to úžasná dívka. Už jsem ti to někdy řekl?
Protože byla
výtečná.
-Jsi v pořádku? -Jen potřebuju na vzduch.
Eleno.
To on ji zabil? Damon je ten upír, který ji zabil?
Netuším, co se stalo. Tělo nikdy nenašli.
-Panebože, Stefane. -Já vím, omlouvám se.
Chtěl jsem ti to říct, ale... Nejdřív jsem se chtěl dozvědět víc.
Bylo mi ho líto.
Doufala jsem, že ho ta záležitost s Katherine změní.
-Byla jsem pitomá. -Neví, že je s tebou spojená.
-Chtěl jsem ho konfrontovat, ale... -Proč se ho zastáváš?
Protože nejsi jediná, kdo doufá, že by se mohl skutečně změnit.
Ten muž.
Viděla jsem ho před domem Trudie.
Pojď zpátky dovnitř. Honem.
A mládenec číslo 3 připadá číslu 37458.
To jsem já.
Kelly Donovanová. Rozkošné.
Určitě si s tím instalatérem užiješ spoustu zábavy.
Gratuluju, paní Donovanová.
Dobře, přestaň. Přestaň se tak snažit.
To, co děláš, jak jsi milá, je přetvářka.
Jsi přesně jako tvoje matka.
A Matt ti na to skočil, ale to neznamená, že to udělám i já.
Nemám tě ráda, jasný?
Řekni tomu instalatérovi, že čekám na baru.
-Pomalu. Kup si lístek jako ostatní. -Užil sis to?
-To rýpání do Alarica Saltzmana? -Co?
Zrovna když jsem si začínala myslet, že máš pořád ještě naději.
-Eleno. -Přišel jsem o něco?
Když jsme se předtím bavili o mé biologické matce,
o té, která se mě vzdala, zapomněla jsem se zmínit,
že její jméno bylo Isobel.
Tak do toho.
Zavzpomínej si na to, jak jsi ji zabil.
Pojď, vezmu tě domů.
-Mám pro tebe vzkaz. -Cože?
-Kdo jste? -Přestaň pátrat.
-A po čem? -Nechce tě poznat.
Nechce s tebou mluvit.
-Isobel? -Musíš ji přestat hledat.
-Rozumíš? -Je naživu?
Znamená to, že je...?
-Eleno, je pod vlivem. -Rozumíš?
-Ano, rozumím. -Dobře.
Tím to pro mě končí.
Pojď, jdeme odsud.
37649.
-To jsem já. -Gratuluji.
To nejsem já.
A mládenec číslo 5, Damon Salvatore.
37552.
Kdo by to řekl? 37552.
To je ale náhoda. To jsem já.
Kam zmizel?
Zavolám ti později.
Podle mě je načase se těmi upířími blbinami přestat zabývat.
Výzkum, výlety. Začínáš tím být posedlá.
-Je to pro mě důležité, Ricku. -Proč? Proč ti na tom tak záleží?
Vysvětli mi to, protože já to nechápu.
Jaký to má účel? Nechceš mít děti.
Skoro nikdy nejsi doma. Jenom chci být jako normální lidé.
Možná, že já nechci. Možná chci víc.
A jsme tady. Domov, sladký domov.
Počkej, proč jsme se vrátili? Ještě jsem nebyla připravená odejít.
Ale jo, mami, byla.
-Jsi ten nejlepší, Matty. -Já vím.
Omlouvám se.
Byla jsem pryč tak dlouho.
Proč ses vrátila, mami?
Jde o Petea.
Odešel. A je to jen moje vina.
-Můžu za to já. Vždycky to tak je. -Ne, mami, nemůžeš.
Není to tvoje chyba.
Mám jen tebe.
Prosím, neopouštěj mě.
Nikam se nechystám.
Vážně jsi tak pitomej?
Vypadá to tak.
Nechceš odložit ten kolík?
-Páni, máš odvahu. -Kde je Isobel?
Co jsi udělal s mojí ženou?
Chceš, abych ti řekl, že jsem ji zabil? Budeš spokojený?
-Ty víš, co se stalo. -Viděl jsem tě krmit se na ní.
Jo, krmil. A nelhal jsem.
Byla výtečná.
Ty...
Ale no tak. Co si myslíš, že se stalo?
Vážně nemáš tušení? Nikdy jsi tu možnost nezvažoval?
Proměnil jsem ji.
-Proč? -Přišla za mnou.
Celá ztrápená a hledala upíry.
Něco na ní bylo.
- Něco výjimečného. -Proměnils ji, protože se ti líbila?
Ne, vyspal jsem se s ní, protože se mi líbila.
Proměnil jsem ji, protože mě o to prosila.
Jo, ale to jsi taky věděl, že?
Hádám, že doma nebyla spokojená, ani se svým životem.
A že nebyla spokojená s tebou.
Jaká škoda.
Jsme spřízněné duše, opuštění ženami, které jsme milovali.
Neopětovaná láska je na houby.
Zdá se, že jsem zasáhl plíci.
Takže se jen můžu posadit a sledovat, jak umíráš.
Co se stalo?
-Co jsi to provedl? -Provedl? Napadl mě.
-Damone. -Jenom jsem mu řekl pravdu.
Že o něj jeho žena už nestála. Nemůžu za to, že to nedává.
-Jako ty s Katherine? -Zvládám to dobře.
A víš co?
Isobel přišla za mnou. To ona vyhledala mě.
A jestli je příbuzná s Elenou, je příbuzná i s Katherine.
Možná ji za mnou poslala ona.
Přestaň! Už po ní nemusíš pátrat.
Nemůže být náhoda, že mě Isobel vyhledala.
Nemůže.
Předpokládám, že se o tohle postaráš.
Co se stalo? Co se děje?
Byl jsi...
Damon tě proměnil?
Ne, já...
Přišel jsem za ním, a on mě probodl.
Musíš mít v těle upíří krev.
-Někdo ti ji podstrčil. -Ne. Je to...
-Je to něco jiného. -Tak potom jak?
Já...
Isobel.
Neočekávané dárky nejsou fér.
Vždycky se cítím hrozně, že jsem ti taky něco nedal.
Otevři to.
To je teda pořádný prsten.
Já vím, je to legrační. Řekni, že je to rodinné dědictví.
-To nebude nikdo zpochybňovat. -Kde jsi k tomu přišla?
Budeš se smát, když ti to řeknu.
Ale slib mi, že ho nikdy nesundáš.
Ochrání tě před vším špatným, na co bys v noci mohl narazit.
Prsten, který zahání démony?
Uvažuj o něm
jako o důkazu mé lásky, mojí náklonnosti,
a když nic jiného, tak jako o omluvě za to, jak jsem praštěná.
Praštěná teda rozhodně jsi.
Jsem sobecká, posedlá a hrozná manželka.
Ale stejně mě miluješ.
Ano, miluji.
Ochránil mě ten prsten.
To není možné.
Já vím.
VZPOMÍNKY
POSLEDNÍ HOVORY
Máš nějaký problém?
Našel jsi ji? Co se děje?
Isobel?
Pearl. Harper je tady.
Jsem ráda, že jsi nás našel. Paní Gibbonsová?
Tento muž je můj přítel. Může dovnitř?
Přítel Pearl je i můj přítel.
Prosím, pojďte dál.
Annabelle, zavři dveře, prosím.
UPÍŘÍ DENÍKY dveře, prosím.