בפרקים הקודמים...
מעל מאה שנה חייתי בסתר. עד עכשיו.
אני מודע לסיכון, אבל חייב להכיר אותה.
אלנה. היא נראית בדיוק כמו קתרין.
השרשרת הזו מכילה עשב בשם ורבנה.
הוא מגן עלייך משליטה מוחית.
אהבתנו לקתרין לא הייתה אמיתית. -אני אחזיר אותה.
יש קבר מתחת לכנסייה. הלחש אטם את קתרין בקבר הזה.
שלום, ג'נה. -לוגן.
מי אתה? -חבר של ג'נה.
אלריק זלצמן. אני המורה החדש שלכם להיסטוריה.
סבתא הראתה לי את זה. אני מכשפה.
הפרצוף שלו נראה כמו... -את בסדר?
מה קורה, אלנה? -אני אספר לה את האמת.
אתה חושב שהכנסת את הדברים הרעים האלה לחיי,
אבל הם כבר היו בחיי.
זה שונה. -אני יודעת מה אני רוצה.
אף פעם לא הייתי בחדר שלך לפני כן.
החדר הזה מכיל כל זכרון שחשוב דיו לשמור.
קתרין 1864
אלנה?
אלנה, זה סטפן.
אני יודע שהתמונה הזו בטח בלבלה אותך.
אבל אני יכול להסביר.
אני צריך להסביר.
אז בבקשה, כשאת שומעת את זה, תתקשרי אליי.
מה מצבך שם בפנים?
דיימון. -את נראית תקועה.
זו חגורת הבטיחות. היא לא נפתחת. -ששש...
בואי נוציא אותך מפה. אני רוצה שתשימי את הידיים על התקרה.
בדיוק כך. מוכנה?
אחת, שתיים, שלוש.
תפסתי אותך.
את בסדר? את יכולה לעמוד?
משהו שבור?
וואו, את דועכת מהר, אלנה.
אלנה, תסתכלי עליי.
תתמקדי. תסתכלי עליי.
אוקיי.
אני נראית כמוה. -מה?
או-או.
מצאתי אחד.
אחרי שנים של מחקר ולמידה, זה הופיע, ממש מולי.
הייתי מבועת.
כשהסתכלתי לתוך עיניו, נעצתי יתד בליבו.
צדקתי לגבי מיסטיק פולס.
יש פה רשע.
אני יכול לחוש בו, להרגיש אותו.
הוא בכל מקום.
הו...
אפילו לא שבע.
כלומר שלא תתעוררי לפחות בשש השעות הקרובות.
אני שונאת אנשי בוקר.
אחזור הביתה מאוחר.
אני אוהבת אותך. -גם אני אוהב אותך.
בוקר.
איפה אנחנו? -בג'ורג'יה.
ג'ורג'יה?
לא, אנחנו לא.
ברצינות, דיימון, איפה אנחנו? -ברצינות, אנחנו בג'ורג'יה.
איך את מרגישה?
אני...
אין עצמות שבורות. בדקתי.
הרכב שלי. היה שם מישהו.
דרסתי מישהו.
אבל אז הוא קם ו... מי זה היה?
זה מה שאני רוצה לדעת.
איפה הטלפון שלי?
אנחנו צריכים לחזור. אף אחד לא יודע איפה אני.
תעצור.
אני מתכוונת לזה, דיימון. עצור.
עצור את המכונית.
היית הרבה יותר כיפית כשישנת.
היי.
אני בסדר.
אנחנו חייבים לחזור.
נו, קדימה. תראי, כבר הגענו עד כאן.
למה אתה עושה את זה?
אני לא יכולה להיות בג'ורג'יה.
הרסתי את המכונית שלי. אני חייבת לחזור הביתה.
זו חטיפה.
זה קצת מלודרמטי, את לא חושבת?
אתה לא מצחיק.
אתה לא יכול לעשות זאת.
אני לא נוסעת לג'ורג'יה. -את בג'ורג'יה.
בלי שרשרת הקסם הקטנה שלך, בנוסף.
אני יכול בקלות לגרום לך להשתכנע.
מה אתה מנסה להוכיח?
זה הטלפון שלי.
זה החבר שלך.
אני אענה. הטלפון של אלנה.
איפה היא? למה הטלפון שלה אצלך?
היא בסדר? -אלנה?
לא, היא ממש פה.
וכן, היא בסדר. -איפה אתם? תן לי לדבר איתה.
הוא רוצה לדבר איתך.
כן, אני... אתה יודע, לא נראה לי שהיא רוצה לדבר איתך כרגע.
דיימון, אני נשבע, אם תיגע בה...
שיהיה לך יום טוב. ביי בינתיים.
מניאק.
אף אחד לא יודע איפה אני. אפשר פשוט לחזור?
אנחנו כמעט שם.
איפה זה "שם"? -מקום קטן ממש מחוץ לאטלנטה.
קדימה, אלנה, את לא רוצה לחזור עכשיו, נכון?
למה למהר?
פסק זמן.
תסמכי עליי, הבעיות שלך עדיין יהיו שם כשתגיעי הביתה.
תתרחקי מהחיים שלך לחמש דקות.
חמש דקות.
אני אהיה בטוחה איתך? -כן.
תבטיח לא לעשות לי את הדבר הזה של השליטה במוח?
כן.
אני יכולה לבטוח בך?
היכנסי לרכב. קדימה.
היי, מר זלצמן.
היי, ג'רמי. אני לא מוצא את הטבעת שלי.
הסרתי אותה לחדר הכושר וחשבתי ששמתי אותה...
הינה היא.
לאבד ירושה משפחתית, זה רע.
איך מצב נקודות הבונוס? בחרת נושא? -מיסטיק פולס, מלחמת האזרחים.
מה הזווית? -המשפחה שלי.
מצאתי יומן של אחד מאבות-אבותיי שחי במאה ה-19.
והגילברטים הם אחת מהמשפחות המקוריות שייסדו את מיסטיק פולס, אז...
נשמע טוב.
בוני. -סטפן.
היי. -היי.
לא ראיתי אותך בזמן האחרון.
איך הולך עם הכול?
אני בסדר. הכול בסדר.
יופי. -כן.
חזרת לבית הספר? -לא, האמת שבאתי לכאן כדי לחפש אותך.
קיוויתי שתוכלי לעזור לי במשהו. לחש.
סטפן, תראה, אני יודעת שאלנה בסדר עם כל זה,
ואני מעריכה את מה שעשית כדי לסייע, אבל אני עוד לא מוכנה לצלול פנימה.
אני מבין, אבל אני זקוק לעזרתך.
זו אלנה. היא עם דיימון.
זו השרשרת של אלנה.
קיוויתי שתוכלי להשתמש בה כדי ליצור קשר.
אני צריך לדעת שהיא בסדר. -איך אתה יודע שאני מסוגלת?
הכרתי כמה מכשפות. ראיתי מה הן יכולות לעשות.
אני עדיין חדשה בזה. -זה בסדר.
תנסי.
אוקיי.
בסדר.
אין כלום.
כלום לא קורה. בדרך כלל, יש תמונה, או...
תגיד לי אם מישהו מסתכל. -בסדר.
מה קרה? -משהו לא בסדר.
עם אלנה? -איתי.
משהו לא בסדר איתי.
אני חייבת ללכת.
אני מצטערת, סטפן, אני לא יכולה לעזור לך.
אז איפה המכונית שלי? -אה, גררתי אותה לשולי הכביש.
לא נראה לי שמישהו יפריע לה.
מה לגבי האיש בכביש?
הוא היה...? -ממה שהבנתי, כן.
לא הכרת אותו?
אם מעולם לא פגשתי אותו, אני לא מכיר אותו.
זה לא כאילו שכולנו מבלים יחד בבר הערפדים.
איפה אנחנו? הבאת אותי לבר?
אני לא מספיק מבוגרת, לא ייתנו לי להיכנס.
ברור שייתנו לך.
לא, לא יכול להיות.
דיימון?
או...
המותק שלי.
הקשיבו, כולם.
הינה הגבר ששבר את ליבי, ריסק את נשמתי, הרס את חיי
וקלקל כל סיכוי לאושר.
שתו.
ווהו.
אז, איך הוא כבל אותך?
אני לא כבולה. למעשה, אני יוצאת עם...
הו, מותק, אם את לא כבולה, את מוצלפת.
בכל מקרה, תיהני מהרכיבה. -טוב.
אז איך נפגשתם? -בקולג'.
אתה הלכת לקולג'?
הייתי במתחמי הקולג'.
לפני עשרים שנה בערך, כשהייתי תלמידה חדשה ומתוקה
פגשתי את האיש היפה הזה... והתאהבתי.
ואז הוא סיפר לי את הסוד הקטן שלו,
גרם לי לאהוב אותו יותר.
היה לי סוד קטן משלי שמתתי לספר למישהו.
היא מכשפה.
שינית את עולמי, אתה יודע. -טלטלתי את עולמך.
הוא טוב במיטה, נכון?
אבל לרוב הוא פשוט...
לא שווה את זה.
אז...
מה אתה רוצה?
אוי, אלוהים, אני כל כך מצטערת.
היה ספר אחד תקוע בין אחרים ומשכתי ואז,
קאבום.
אתה בסדר?
כן, אני בסדר.
אוקיי.
אחח...
אני אנה. -ג'רמי.
הו, תודה לאל, חזרת.
ושלום גם לך.
מה קרה? -הכוחות שלי נעלמו, סבתא.
אני לא יכולה לעשות כלום, אפילו כשאני מתרכזת.
אין שום דבר בספרים האלה שאומר איך להחזיר אותם.
חכי רגע, פשוט תירגעי.
ספרי לי מה קרה.
אני לא יכולה. -אנחנו מסתירות סודות עכשיו?
אני חייבת. מצטערת, הבטחתי.
בבקשה, עזרי לי.
קודם כול, אין באלה משהו שיעזור לך.
אם את חסומה, זה כאן בפנים.
את צריכה לפנות מקום, ואז עסקים כרגיל.
לפנות מה?
מה שהפחיד אותך כך.
היי, ג'נה, אני כל כך מצטערת.
איפה את? למה לא התקשרת?
הייתי כל כך עייפה אתמול, נרדמתי אצל בוני.
והבוקר פשוט רציתי להגיע לבית הספר.
את בסדר?
את יודעת, סטפן והכול.
קדימה, חייבת להיות דרך נוספת.
אחרי כל השנים האלה, זו עדיין רק קתרין.
איך אתה יודע שהיא חיה?
תעזרי לי להיכנס לקבר הזה ונגלה.
כבר עשיתי זאת, לפני עשרים שנה, זוכר?
שלושה צעדים פשוטים: שביט, קריסטל, לחש.
יש בעיה קטנה עם מספר שתיים.
הקריסטל לא ברשותי.
זה הכול, דיימון.
אין עוד דרך. זה הלחש של אמילי.
מה לגבי לחש חדש עם קריסטל חדש שעוקף את הלחש של אמילי?
זה לא עובד ככה, מותק.
הלחש של אמילי מוחלט. אתה לא יכול להיכנס לקבר.
קדימה.
שלום?
מישהו שם?
אלנה, זו את?
אני כאן.
איפה את?
שיקרת.
לא עד שאסביר, בבקשה.
אז לא שיקרת?
תגידי לי איפה את ואבוא לקחת אותך.
איך אני קשורה לקתרין, סטפן?
אני בכנות לא יודע.
ואני אמורה להאמין לזה?
זו האמת, אני...
תקשיבי.
את בסדר?
אל תעמיד פנים שאכפת לך.
אני יודע שבפנים אתה שמח לאיד.
היי, זו ברי.
אתה לא תנחש מי נכנס לבר שלי.
איה.
שלום?
מישהו?
היי. -אני יכולה לעזור לך?
אני סטפן, אני ידיד של בוני.
אבא שלה אמר לי שייתכן והיא תהיה כאן.
היא הייתה. כבר לא.
את יודעת לאן היא הלכה? -לא, אבל אתה יודע.
סליחה?
אמרתי לה להתייצב מול פחדיה.
ואני חשה עכשיו שאתה יודע בדיוק למה היא חששה.
אתה יודע מה אני, ובכל זאת הושטת לי את ידך.
כלומר שרצית שאראה שאני יכולה לבטוח בך.
את יכולה?
אני מאמינה שתשמור על בטחונה.
כדאי שתצא לדרכך, אם כך.
אני לא אזמין אותך פנימה.
בוודאי אתה מבין למה.
המעבר הזה הוא היסטוריה מקומית ומדינית,
ומלחמת אזרחים היא במעבר הבא.
מה אתה צריך? -מקומית, 1860.
את עובדת פה? -לא.
אתה רוצה הפניות. מכאן.
למדתי בבית. אני פה עבור אווירה בית ספרית מזויפת.
אה, הינה זה.
מתיישבים מקוריים, ארכיון העיר, מייסדים. הכול כאן.
אז, מה הנושא שלך?
הפחד בעיר סביב המלחמה ואיך הוא השפיע על כותבים מסוימים.
אולי תרצה לפקס את זה.
המקור לסיפורי עם ואגדות מקומיות.
אתה מתכוון לערפדים.
בוא נגיד שאני צאצאית של קתרין.
זה הופך אותי לערפדית למחצה?
ערפדים לא יכולים להתרבות.
אבל אנחנו אוהבים לנסות.
לא, אם הייתן מקורבות,
זה אומר שלקתרין היה ילד לפני שהיא שונתה.
סטפן חשב שהוא יכול להשתמש בי כדי להחליף אותה?
די חולני אם את שואלת אותי.
מה, את לא אוהבת מלפפונים חמוצים? מה לא בסדר אצלך?
איך אתה יכול בכלל לאכול, אם טכנית אתה...?
מת? זו לא מילה רעה כל כך.
כל עוד אשמור על דיאטה בריאה של דם במערכת שלי,
הגוף שלי פועל באופן די נורמלי.
העמדת הפנים הנחמדה הזו, משהו ממנה אמיתי?
בבקשה, חומד. -תודה.
גם אני אקח אחת.
פסק זמן, זוכר? לחמש דקות.
טוב, חמש הדקות האלה יצטרכו בירה.
בבקשה.
את צוחקת עליי, נכון? אין דבר כזה, ערפדים.
אין הרבה תיעוד,
אבל הסיפורים סופרו מאז מלחמת האזרחים.
סבא שלי נהג לספר לי סיפורים מפחידים.
והוא אמר שסבא שלו סיפר לו אותם.
אלו סיפורי עם. ערפדים הם מטאפורה לשדים של הימים ההם.
שהם? -חיילי הברית.
קראתי את הסיפורים. מדובר בהם על האויב.
השדים שתוקפים בלילה.
זה נשמע לי כמו ערפדים.
ערפדים כמשל, שזה מה שזה.
הבעה יצירתית בזמן מאוד לא יציב.
מדינה במלחמה לא רוצה ריאליזם, היא רוצה פנטזיה.
ולכן, סיפורת ערפדים.
בחיי, אתה חכם.
אני חייבת לומר לך, כשראיתי אותך לראשונה, פספסתי את זה.
כן, אני...
הייתה לי תקופה קשה לאחרונה, אבל אני חוזר לעצמי עכשיו.
הא.
בהצלחה בעבודה. אני חייבת לחזור הביתה.
סבא רבא שלי הראה לי פעם יומן של אב קדמון.
והוא כתב את כל הדברים המטרידים האלו על ערפדים.
האמת שזה היה ממש אמין.
רגע, יומן? -כן.
למה?
את בטוחה שאת חייבת ללכת?
קדימה.
קדימה, טלפון.
נהדר.
תתרחק ממני. -בוני, זה אני, סטפן.
סטפן?
הרצפה התמוטטה ונפלתי.
זה בסדר, תירגעי.
קדימה, בואי נוציא אותך מכאן. -איך?
פשוט תעצמי עיניים.
תסמכי עליי.
בואי.
את יכולה לפתוח את העיניים עכשיו.
וואו.
לא רציתי להפחיד אותך. -איך ידעת איפה אני?
סבתא שלך אמרה לי מה את עושה וניחשתי איפה.
שמעתי אותם שם למטה.
מאחורי הדלת.
הם סובלים? -בהתחלה, כן, אבל כבר לא.
הם הורעבו עד כדי התייבשות.
אבל אם יש להם דם, הם... -זה לא יקרה, בוני.
הם לא יכולים לצאת. אמילי דאגה לכך כשנתנה לך להרוס את הקריסטל.
את בטוחה.
מוכנים? קדימה.
שלושה.
אתה צריך סינר?
סליחה שאני לא יכול לפעור את הלסת שלי כמו נחש כדי לצרוך אלכוהול.
שיהיה. בסדר, מי הבא בתור?
עוד סיבוב, ברי?
מותק, היית אמורה להיות על הרצפה.
אני אפילו לא שיכורה. הסבילות שלי היא שם למעלה.
בסדר, בבקשה.
אין לך מושג איפה היומן?
לא. סבא מת וכול הילדים התחלקו בחפציו. אני יכולה לשאול.
זה פשוט מוזר שהסבים שלנו ניהלו יומן דומה. זה מטורף.
אולי זה מבוסס חלקית על המציאות. -לא, זה חייב להיות מטאפורי.
סב סבי כתב סיפורים קצרים.
לכן התקבעת על הבדיון.
לא, אני מקובע על הבדיון
כי צפיתי ב"נשיכות קטנות" ו"ניר דארק" איזה חמישים פעם.
אלו סרטים?
אף פעם לא צפיתי בהם.
אולי נעשה ערב אימה ונשכיר ערימה של סרטי ערפדים.
אה...
כן, בטח.
למה זה נשמע כמו "אין סיכוי בעולם"?
סליחה, אני בוטה. -לא, זה...
אני לא רוצה להטעות אותך.
לא מזמן יצאתי ממשהו.
זה קצת מוקדם מדי.
לא, בבקשה. בטח.
אין בעיה. התכוונתי כידידים.
אז, כן.
אני ממש חייבת ללכת, אז...
נעים להכיר, ג'רמי.
כן!
הלו? -אלנה.
ג'נה, חכי רגע, רועש פה. -אלנה, איפה את?
את בסדר? -כן.
אני בסדר. הכול טוב.
רגע, אני לא שומעת. -זה לא בסדר. קיבלתי טלפון מ...
הלו?
תודה.
היי, איפה הבחורה שלך?
היא הייתה שם מאחור.
דיימון, לא.
איה! מה לעזאזל?
לא.
מי אתה? -זה מושלם.
אין לך מושג. -על מה אתה מדבר?
מה הוא עשה? -הוא הרג את החברה שלי.
מה היא עשתה לך, אה? מה היא עשתה לך?
כלום.
אני לא מבינה.
חברה שלי הלכה לבקר את סטפן. ודיימון הרג אותה. הבנת?
לקסי? לקסי הייתה החברה שלך?
היא סיפרה לי עליך. היא אמרה שאתה בן אנוש.
הייתי.
לקסי שינתה אותך?
אם את רוצה להיות עם מישהו לנצח, את צריכה לחיות לנצח.
היא אהבה אותך.
היא אמרה שכשזה אמיתי אי אפשר להתרחק.
זו לא בחירה שאת תצטרכי לבצע.
אל. בבקשה, אל תפגע בו.
אני עושה לך טובה.
לקסי אהבה אותך והיא הייתה טובה, וזה אומר שגם אתה טוב.
תהיה טוב ממנו.
אל תעשה את זה, אני מתחננת בפניך.
בבקשה.
תודה.
זה לא היה עבורך.
תראו מי חזרה מהקרב.
אני יכולה לשוחח עם חברך לרגע?
תודה.
אני מעריכה את עזרתך, סטפן.
בבקשה, שילה.
לא הייתי בטוחה שאתה זוכר.
אוקטובר 1969. -הייתי בקושי מתבגרת.
והובלת את מה שהייתה כנראה המחאה היחידה נגד המלחמה
ברדיוס של קילומטרים ממיסטיק פולס.
את יודעת, כשדיברת, אנשים היו מהופנטים.
אני יודע שאני הייתי.
עד שהשוטרים הופיעו.
לקחת סיכון גדול כשבאת אליי מוקדם יותר.
לתת לי לקרוא אותך, להבין מי אתה.
זה היה יכול להיגמר בצורה שונה לחלוטין.
למשפחה שלך יש היסטוריה ארוכה של שמירת הסוד שלי.
ידעתי שאוכל לבטוח בך אם תאמיני שאני ראוי לאמונך.
בוני יודעת, נכון?
כן.
בבקשה תבין שהנאמנות שלנו יכולה להינתן רק עד גבול מסוים.
העיר הזאת לא תקל על אף אחד מאיתנו אם הם יפענחו את זה.
ואני אגן על קרוביי לפני כל אחד אחר.
אני יודע.
כל עוד אנחנו מבינים.
לילה טוב.
לילה טוב, שילה.
אנחנו בדיוק הולכים. רציתי להיפרד.
טוב לראות אותך שוב, דיימון.
אין נשיקה?
אני מלאה בוורבנה.
אני שמה את זה בכל שתייה.
ולמה את מספרת לי את זה?
לקסי הייתה החברה שלי.
איך יכולת?
ניתן לפתוח את הקבר.
את משקרת. -הגרימואר של אמילי, ספר הכשפים שלה.
אם תדע איך היא סגרה את הקבר, ההיפוך יהיה בספר שלה.
אפשר לפתוח את הקבר. -איפה הספר?
אני... -אין לך מושג.
אני אומרת לך את האמת.
ואני מאמין לך.
ברי היקרה, המתוקה שלי.
לכן אני כמעט מצטער.
אז למה הבאת אותי איתך?
את לא החברה הגרועה ביותר בעולם, אלנה.
את צריכה לתת לעצמך יותר קרדיט. -ברצינות?
אני לא יודע, היית שם בכביש...
כמו עלמה במצוקה.
וידעתי שזה יעצבן את סטפן.
ואת לא החברה הגרועה ביותר בעולם, אלנה.
פעם הייתי יותר כיפית. -היית בסדר.
הצלתי את חייך.
אני יודע. -אל תשכח את זה.
היי. -היי.
יכולת לומר לי.
רציתי לומר לך.
אמרת שלא יהיו עוד שקרים, רק האמת.
אני יכולה להתמודד עם האמת, סטפן.
מטורף ככל שזה יהיה, אני יכולה להתמודד עם העובדה שאתה ערפד
ושאחיך ערפד ושהחברה הכי טובה שלי היא מכשפה.
אני יכולה לקבל את העובדה שהעולם הוא מקום מסתורי
יותר משחשבתי שאפשרי.
אבל זה?
השקר הזה, אותו אני לא מקבלת.
מה אני עבורך?
מי אני בשבילך?
את לא קתרין.
את ההפך מכל מה שהיא הייתה.
ומתי הבנת את זה?
לפני שנישקת אותי?
לפני ששכבנו?
לפני שפגשתי אותך.
מה?
היום הראשון של בית הספר כשנפגשנו.
זו לא הייתה הפעם הראשונה, אלנה.
אז מתי היא הייתה? -23 במאי, 2009.
אבל זה היה...
היום שבו המכונית של הוריך נפלה מהגשר.
היית שם?
כל כמה שנים, אני חוזר לפה.
לראות את זאק ואת הבית שלי.
ובאביב האחרון, הייתי ביער ליד גשר וויקרי הישן.
ושמעתי את התאונה.
את כולה.
הייתי מהיר, אבל לא מהיר מספיק.
הרכב כבר היה שקוע במים.
אבא שלך היה עדיין בהכרה. הצלחתי להגיע אליו.
אבל הוא לא נתן לי לעזור לו...
לפני שאעזור לך.
אוי, אלוהים.
כשהתעוררתי בבית החולים, אף אחד לא הבין איך יצאתי מהרכב.
הם אמרו שזה נס.
חזרתי עבורם.
אבל זה היה מאוחר מדי. לא יכולתי...
לא יכולתי להציל אותם.
כשמשכתי אותך החוצה,
הסתכלתי בפנייך... ונראית כמו קתרין.
הדמיון היה לא ייאמן.
לאחר מכן, במשך חודשים וידאתי שאת לא היא.
צפיתי בך, למדתי כל דבר שיכולתי לגבייך.
וראיתי שאת כלל לא כמו קתרין.
ורציתי לעזוב את העיר, אבל, אלנה, לא יכולתי...
לא יכולתי לעזוב מבלי להכיר אותך.
אני כל כך מצטער שלא אמרתי לך. רציתי.
אבל היית כל כך עצובה ו...
למה אני נראית כמוה?
אלנה. כבר עברת כל כך הרבה. -למה אני נראית כמוה, סטפן?
מה אתה לא מספר לי?
זה לא היה הגיוני.
את ממשפחת גילברט, היא ממשפחת פירס.
אבל הדמיון היה גדול מדי.
ואז גיליתי את האמת.
את מאומצת, אלנה.
הינה אתה.
היי. -היי.
אוקיי, תראה.
אני יודעת שאני לא מכירה אותך, אז אל תשאל למה עשיתי את זה.
פשוט, לפעמים...
בעצם, כל הזמן, יש לי צורך להיות צודקת.
אז בדקתי בגוגל ו...
מה זה? -הוכחות.
סוג של.
מה המשמעות של זה? -הגעתי רק עד 1942.
וגיליתי שהיו שרשרת רציפה של תקיפות של חיות
בעיר הזאת וסביבה, במשך 75 השנים האחרונות.
זה עקבי. תראה.
הינה זה. בשנת 62', חמש גופות נמצאו.
ב-53', נהרגו ארבעה אנשים. ב-74', שלושה מתים.
והיו חמישה השנה.
כולם נתקפו, כולם סבלו מאובדן דם רציני.
כלומר, רוקנו מדמם.
איך אתה יודע את זה?
תעודת הלידה שלך מרישומי העיר.
כתוב עליה אלנה גילברט, מיסטיק פולס ג'נרל.
אבל אין תיעוד שאימך אושפזה.
אין תיעוד שהיא אי פעם הייתה בהיריון.
מה עוד אתה יודע?
הייתי נאלץ לחקור את משפחת פירס.
ולא יכולתי לעשות זאת. זה סיכון גדול מדי.
אם מישהו היה מגלה שאני שואל על קתרין... תקשיבי לי.
זה לא משנה.
את האישה שאני אוהב.
אני אוהב אותך.
אני לא מציבה הרבה גבולות, אלנה, לא לך.
אני סומכת עליך שתספרי את האמת.
איפה היית? ולמה שיקרת לי לגבי זה?
חשבתי שאנחנו יותר קרובות מזה... -זה לא הזמן לדבר איתי על שקרים.
אל תעשי את זה. אל תהפכי את זה עליי. לא עשיתי כלום.
בסדר, שאלה. אני מאומצת?
גם אני סומכת עלייך שתספרי את האמת, ג'נה.
איך יכולת לא לומר לי?
חשבתי שאנחנו יותר קרובות מזה.
אלנה, אני לא... הם ביקשו ממני לא לספר.
אני לא רוצה לשמוע.
ויסקי.
אני אוהבת אותך.
אגיע מאוחר הערב. n>