V minulých dílech...
Více než sto let jsem žil v utajení. Až do teď.
Znám riziko, ale musím ji poznat.
Elena je Katherine Tak podobná.
V náhrdelníku je bylina, které se říká železník.
Chrání tě před ovládnutím.
-Láska ke Katherine nebyla skutečná. -Přivedu ji zpátky.
Pod kostelem je hrobka. To kouzlo ji tam zavřelo a zachránilo.
-Ahoj, Jenno. -Logane.
-Kdo jsi? -Jennin přítel.
Alaric Saltzman. Jsem váš nový učitel dějepisu.
Tohle mi ukázala babča. Jsem čarodějka.
-Jeho tvář vypadala tak... -Jsi v pořádku?
-Co se to děje, Eleno? -Řeknu jí pravdu.
Myslíš, že jsi do mého života přinesl jen zlo, ale můj život už špatný byl.
-Tohle je jiné. -Já vím, co chci.
Tohle je poprvé, co jsem ve tvém pokoji.
Tady jsou ty nejdůležitější vzpomínky.
Katherine 1864
Eleno?
Eleno, to jsem já, Stefan.
Vím, že kvůli té fotce musíš být zmatená,
ale můžu to vysvětlit.
Musím ti to vysvětlit.
Prosím, zavolej mi, až si tohle poslechneš.
Jak jsi na tom?
-Damone? -Vypadá to, že jsi uvízla.
To můj bezpečností pás.
Dostanu tě ven. Chci, abys dala ruce na střechu.
Přesně tak. Připravená?
Jedna, dva, tři.
Mám tě.
Jsi v pořádku? Můžeš se postavit?
Máš něco zlomeného?
Rychle slábneš, Eleno.
Eleno, podívej se na mě.
Soustřeď se. Podívej se na mě.
Dobře.
-Vypadám jako ona. -Co?
Hups.
UPÍŘÍ DENÍKY 11. díl: Rodokmen
Jednoho jsem našel.
Po letech bádání a výzkumu, stál jeden přímo přede mnou.
Byl jsem vyděšený.
Hleděl jsem mu do očí a zabodl mu kolík přímo do srdce.
Ohledně Mystic Falls jsem se nemýlil.
Je tady zlo.
Cítím ho, vnímám ho.
Je všude kolem.
Ještě není ani sedm.
Takže bys neměla vstávat ještě aspoň... šest hodin.
Nenávidím ranní ptáčata.
Dneska večer přijdu později.
-Miluju tě. -Já tebe taky.
Dobré ráno.
-Kde to jsme? -V Georgii.
V Georgii?
Ne, to nejsme.
-Teď vážně, Damone, kde jsme? -Vážně jsme v Georgii.
Jak se cítíš?
Já...
Nemáš nic zlomeného. Díval jsem se.
Moje auto. Byl tam muž...
Srazila jsem ho.
Ale on potom zase vstal a... Kdo to byl?
To bych taky rád věděl.
Kde je můj telefon?
Vážně se musíme vrátit. Nikdo neví, kde jsem.
Zastav.
Myslím to vážně, Damone. Zastav.
Zastav!
Byla s tebou větší zábava, když jsi spala.
Hej.
Jsem v pořádku.
Musíme se vrátit.
Ale no tak. Už jsme tak daleko.
Proč tohle děláš?
Nemůžu být v Georgii.
Nabourala jsem svoje auto, musím jít domů.
Tohle je únos.
Trochu přeháníš, nemyslíš?
To není vtipný.
Tohle nemůžeš.
-Nepojedu do Georgie. -Už jsi v Georgii.
Bez svého malého čarovného řetízku.
Mohl jsem tě snadno Donutit, abys souhlasila.
O co se to snažíš?
To je můj mobil.
Tvůj přítel.
Vezmu to. Elenin mobil.
Kde je? Proč máš její mobil?
-Je v pořádku? -Elena?
Jo, je tady.
-A ano, je v pohodě. -Kde jste? Dej mi ji k telefonu.
Chce s tebou mluvit.
Nemyslím si, že se s tebou chce bavit.
Damone, přísahám, že jestli se jí dotkneš, tak...
Přeju ti hezký den. Měj se.
Parchant.
Podívej, nikdo neví, kde jsem. Můžeme jet zpátky, prosím?
Už jsme skoro tam.
-Kde tam? -Místo kousek od Atlanty.
No tak, Eleno, teď se tam stejně nechceš vracet, že ne?
Proč ten spěch?
Dej si pauzu.
Věř mi. Až se dostaneš domů, tvoje problémy tam pořád budou.
Podívej, zapomeň aspoň na pět minut na svůj život.
Na pět minut.
-Budu s tebou v bezpečí? -Ano.
Přísaháš, že mě nebudeš ovládat?
Ano.
Můžu ti věřit?
Nastup si. No tak.
Zdravím, pane Saltzmane.
Ahoj, Jeremy. Já... nemůžu najít svůj prsten.
Sundal jsem ho na cvičení. A myslel jsem si, že jsem ho dal...
Tady je.
Ztrácet rodinné dědictví to je zlé.
-Jak jsi na tom s úkolem? Máš téma? -Mystic Falls za občanské války.
-A z jakého úhlu pohledu? -Mé rodiny.
Našel jsem deník našeho předka, který tady v 19. století žil.
A Gilbertovi byli jednou z rodin zakladatelů
Mystic Falls. Takže...
To zní skvěle.
-Bonnie. -Stefane.
-Ahoj. -Ahoj.
Poslední dobou jsem na tebe neměl štěstí.
Jak se s tím vším vyrovnáváš?
V pohodě. Všechno je v pořádku.
-Dobře. -Jo.
-Vrátil ses do školy? -Ne, jdu za tebou.
Doufal jsem, že mi dokážeš s něčím pomoct.
S kouzlem.
Stefane, vím, že Eleně nic z toho nevadí
a já oceňuju, jak jsi mi pomohl,
ale já prostě ještě nejsem připravená to přijmout.
Já to chápu, ale potřebuju tvou pomoc.
Jde o Elenu. Je s Damonem.
Mám Elenin řetízek.
Doufal jsem, že ho můžeš použít, abys vytvořila spojení.
-Jen musím vědět, že je v pořádku. -A jak víš, že to dokážu?
Protože jsem pár čarodějek znal. Viděl jsem, co dokážou.
-Pořád jsem začátečník. -To nevadí.
Jen to zkus.
Dobře.
Nic.
Nic se neděje. Obvykle přijde vidina, nebo...
-Řekni mi, kdyby se někdo koukal. -Dobře.
-Co se děje? -Něco není v pořádku.
-S Elenou? -Se mnou.
Něco se mnou není v pořádku.
Musím jít.
Omlouvám se, Stefane. Nemůžu ti pomoct.
-Kde je moje auto? -Odtáhl jsem ho na kraj silnice.
Nemyslím si, že tam bude někomu vadit.
A co ten muž na silnici?
-Byl to...? -Podle toho, co vím... Jo.
Nepoznal jsi ho?
Kdybych ho teď nepotkal, nevěděl bych, že existuje.
Nepoflakujeme se všichni spolu v upířím baru.
BREEIN BAR
Kde to jsme? Zavezl jsi mě do baru?
Damone, nemám na to věk. Nepustí mě tam.
Jsem ji jistý, že ano.
Ne. Ne, to není možný.
Damone.
Zlatíčko.
Všichni poslouchejte!
Na muže, který mi zlomil srdce, rozdrtil duši, zničil život
a zabil jakoukoli šanci na mé štěstí.
Kopněte to do sebe!
Na co tě dostal?
Nedostal. Ve skutečnosti chodím s jeho...
Zlatíčko, jestli tě nedostal, tak se k tomu chystá.
-Každopádně si to užij. -Jasně.
-Jak jste se vy dva poznali? -Na vysoké.
Ty jsi chodil na vysokou?
Vyskytoval jsem se v areálu školy, ano.
Asi tak před dvaceti lety, když jsem byla rozkošná prvačka,
jsem narazila na toho super chlapa a zamilovala se do něj.
A potom mi prozradil to svoje malé tajemství,
a proto ho miluju ještě víc.
Protože jsem měla tajemství, které jsem potřebovala sdílet.
Je to čarodějka.
-Změnil jsi můj svět. -Roztočil jsem ho.
Je skvělej v posteli, že?
Ale většinou
je to jen chlap na odchodu.
Takže...
Co po mně chceš?
VSTUPUJETE DO TICHÉ ZÓNY
Panebože, moc se omlouvám.
Jedna knížka byla zaklíněná mezi ostatními a já zatáhla a bum.
Jsi v pořádku?
Jo, nic mi není.
Dobře.
-Já jsem Anna. -Jeremy.
Díky bohu, že jsi zpátky.
Taky tě zdravím.
-Co se děje? -Moje schopnosti jsou pryč, babi.
Nemůžu dělat vůbec nic, ani když se soustředím.
A v těch knížkách není nic, co by mi řeklo, jak je získat zpět.
Počkej, uklidni se.
Řekni mi, co se stalo.
-Nemůžu. -Teď před sebou máme tajnosti?
Nemůžu ti to říct. Omlouvám se, slíbila jsem to.
Prosím... pomoz mi.
Zaprvé, v těch knížkách není nic, co by ti pomohlo.
Jestli jsi zablokovaná, je to ve tvé hlavě.
Jakmile se toho zbavíš, jsi zpátky ve hře.
A čeho?
Toho, co tě tak vyděsilo.
Ahoj, Jenno. Moc se omlouvám.
Kde jsi? Proč jsi nezavolala?
Včera jsem byla strašně utahaná. Usnula jsem u Bonnie.
A dneska ráno jsem se jen chtěla dostat do školy.
Jsi v pořádku?
Znáš to, Stefan a podobně.
Ale no tak, musí existovat jiný způsob.
Po všech těch letech jde pořád jen o Katherine.
Jak víš, že je pořád naživu?
Zjistíme to, když mi pomůžeš se do té hrobky dostat.
Už jsem to udělala. Před 20 lety. Vzpomínáš?
Tři jednoduché kroky: kometa, krystal, kouzlo.
S tím druhým bodem mám maličký problém.
Ten krystal už nemám.
To je konec, Damone.
Není žádná jiná cesta. Je to Emilyino kouzlo.
A co nové kouzlo s novým krystalem, které bude silnější, než to její?
Takhle to nefunguje, zlato.
Emilyino kouzlo se nedá obejít. Do té hrobky se nedostaneš.
Ale no tak.
Haló?
Je tady někdo?
Eleno, jsi to ty?
Jsem to já.
Kde jsi?
Lhal jsi mi.
Ne, vysvětlím ti to.
Takže jsi nelhal?
Řekni mi, kde jsi, a já tě vyzvednu.
Jaká je spojitost mezi mnou a Katherine, Stefane?
Já to vážně nevím.
A tomu mám věřit?
Je to pravda. Já...
Poslouchej.
Jsi v pořádku?
Nepředstírej, že tě to zajímá.
Vím, že uvnitř se z toho raduješ.
Ahoj, tady Bree.
Nikdy neuhodneš, kdo mi přišel do baru.
Haló?
Je tam někdo?
-Zdravím. -Jak vám můžu pomoct?
Já jsem Stefan, kamarád Bonnie.
Její otec mi řekl, že by tady mohla být.
Byla. Ale teď už není.
-Nevíte, kam šla? -Ne, ale ty ano.
Promiňte?
Řekla jsem jí, ať se postaví strachu.
A teď cítím, že znáš důvod toho, proč byla vyděšená.
Víš, co jsem, a přesto jsi mi podal ruku.
Takže jsi chtěl, abych věděla, že ti mohu důvěřovat.
Můžete?
Věřím, že ji ochráníš.
Proto bys měl radši jít.
Nepozvu tě dovnitř.
Jsem si jistá, že chápeš proč.
V téhle uličce je místní a národní historie.
A občanská válka je o jednu dál.
-Co sháníš? -Místní 60. léta 19. století.
-Ty tady pracuješ? -Ne.
Takže chceš záznamy. Tudy.
Mám učitele. Tady se učím, abych imitovala školní prostředí.
Tady to máme.
Obyvatelé, městské záznamy, zakladatelé. Všechno je to tady.
Jaké je tvoje téma?
Strach a hysterie ve městě za války a dopad na spisovatele té doby.
Na to se soustřeď.
Původní místní historky a mýty.
Tím myslíš upíry?
Řekněme, že jsem potomkem Katherine...
Dělá to ze mě částečného upíra?
Upíři se nemůžou rozmnožovat.
Ale moc rádi to zkoušíme.
Ne. Jestli jste příbuzné, znamenalo by to,
že Katherine měla dítě, než se proměnila.
Uvažoval o mně Stefan jako o náhradě za ni?
To je podle mě docela děsivá představa.
No tak, nemáš ráda okurky? Co je to s tebou?
Jak vůbec můžeš jíst? Když máš být technicky...
Mrtvý? Není to tak strašné slovo.
Když dodržuju zdravou krevní dietu,
jsou moje tělesné funkce vcelku normální.
Hraješ to hezky. Je cokoli z toho skutečné?
-Tady máš. -Díky.
Dám si taky jedno.
Mám pauzu, vzpomínáš? Na pět minut.
V těch 5 minutách budu potřebovat pivo.
Tady.
Děláš si ze mě srandu? Nic takového, jako upíři, neexistuje.
Neexistuje o tom sice mnoho záznamů,
ale ty příběhy se vypráví od konce občanské války.
Pradědeček mi ty historky vyprávěl, když jsem byla malá.
A tvrdil, že jemu je řekl zase jeho praděda.
To z toho dělá lidovou povídačku. Upíři jsou metaforou pro démony.
-A to jsou jací? -Vojáci Unie.
Četl jsem ty příběhy. Mluví se v nich o nepříteli.
O démonech, kteří útočí v noci.
Podle mě jde o upíry.
Alegorii upírů. Přesně tak to je.
Nápadité vysvětlení během velice nestálé doby.
Chci tím říct, že země, která válčí, nestojí o realitu.
Takže upíří příběhy.
Máš postřeh.
To uznávám. Když jsem tě viděla poprvé, uniklo mi to.
Jo, poslední dobou
jsem neměl nejlepší období,
ale teď se vrací moje staré já.
Hodně štěstí s tvou prací. Musím jít domů.
Můj pradědeček mi kdysi ukázal deník jednoho z předků,
ve kterém bylo o upírech úplně všechno.
Vlastně se tomu dalo věřit.
-Počkej. Deník? -Jo.
Proč?
Určitě už musíš jít?
Ale no tak.
Dělej.
Paráda.
-Táhni ode mě! -Bonnie, Bonnie, to jsem já, Stefan.
Stefane?
Země se propadla a já spadla sem.
To je v pořádku. Uklidni se.
-Pojď, dostaneme tě odsud. -Jak?
Zavři oči.
Věř mi.
Pojď sem.
Teď už je můžeš otevřít.
-Nechtěl jsem tě vylekat. -Jak jsi věděl, kde jsem?
Tvoje babička mi řekla, o co se snažíš. Místo jsem uhodl.
Slyšela jsem je.
Tam dole, za těmi dveřmi.
-Trpí? -Na začátku ano. Teď už ne.
Hladověli, dokud nevyschli.
-Ale pokud by měli krev... -To se nestane, Bonnie.
Nedostanou se ven. Emily se o to postarala, když zničila krystal.
Jsi v bezpečí.
Připravení? Do toho!
To už je třetí.
Nechceš podat bryndáček?
Promiň, ale neumím si vyhodit čelist jako had, abych mohl líp pít alkohol.
To je fuk. Dobře. Kdo je na řadě?
Další kolo, Bree?
Zlato, měla by ses válet po zemi.
Nejsem ani opilá. Snesu toho asi takhle moc.
Tak jo, tady máš.
MYSTIC GRIL
-Netušíš, kde by ten deník mohl být? -Ne.
Děda umřel a jeho děti si rozebraly jeho věci. Ale můžu se zeptat.
Jen mi přijde divný, že by si naši předkové vedli stejné deníky.
Možná jsou částečně založené na skutečnosti.
Ne, určitě je to metafora.
Můj předek psal krátké příběhy.
Tak proto jsi tím tak posedlý.
Ne, jsem tím posedlý, protože jsem viděl
"Ztracené chlapce " a "Na prahu temnot " asi tak padesátkrát.
To jsou filmy?
Nikdy jsem je neviděla.
Mohli bychom si udělat děsivou noc a půjčit si spoustu upířích filmů.
Jo, jasně.
Proč mi to zní jako: "Ani za nic"?
-Promiň, jsem neomalená. -Ne, jenom...
Nechci, abys to špatně pochopila.
Teprve nedávno jsem se z něčeho dostal...
Je ještě moc brzo, chápeš?
Ne, jistě.
Jasná věc, bez obav. Myslela jsem jako přátelé.
Jo...
Už vážně musím jít.
Ráda jsem tě poznala, Jeremy.
Jo!
-Haló? -Eleno.
-Jenno! Vydrž chvilku, je tady hluk. -Eleno, kde jsi?
Jsi v pořádku?
Co? Jo, jsem v pohodě.
Všechno je v pořádku. Vydrž. Vůbec tě neslyším
Haló?
Díky.
Kde máš svoji holku?
Byla tamhle vzadu.
Damone, ne.
Zatraceně.
Ne!
-Kdo jsi? -To je úžasné.
-Vůbec nevíš. -O čem to mluvíš?
-Co provedl? -Zabil moji přítelkyni.
Co ti udělala? Co ti udělala?!
Nic.
Nerozumím tomu.
Moje přítelkyně jela za Stefanem a Damon ji zabil. Chápeš?
Lexi? Lexi byla tvoje přítelkyně?
Vyprávěla mi o tobě. Říkala, že jsi člověk.
Byl jsem.
Lexi tě proměnila?
Pokud s někým chceš být napořád, musíš žít věčně.
Milovala tě.
Řekla: "Když je to skutečné, nemůžeš jen tak odejít."
Tak to je volba, kterou nikdy nebudeš muset učinit.
Ne. Nedělej to, prosím, neubližuj mu.
Prokazuju ti laskavost.
Lexi tě milovala a ona byla hodná, což znamená, že ty jsi taky.
Buď lepší než on.
Nedělej to, moc prosím.
Prosím.
Děkuju.
Neudělal jsem to pro tebe.
Podívejme se, kdo se vrátil z boje.
Můžu si na minutku promluvit s tvým přítelem?
Děkuju.
Oceňuji tvou pomoc, Stefane.
Rádo se stalo... Sheilo.
Nebyla jsem si jistá, jestli si vzpomínáš.
-Říjen 1969. -Byla jsem sotva puberťačka.
A vedla jsi pravděpodobně jediný protiválečný protest
na míle daleko od Mystic Falls.
Když jsi mluvila, lidé byli jako v transu.
Já určitě.
Dokud se neukázali policajti.
Hodně jsi riskoval, když jsi mě tehdy přišel navštívit.
Dovolils mi si tě přečíst, uvědomit si, kdo jsi.
Mohlo to dopadnout úplně jinak.
Tvá rodina má dlouhou praxi v udržování mého tajemství.
Věděl jsem, že ti můžu věřit,
když si tvou důvěru zasloužím.
Bonnie to ví, mám pravdu?
Ano.
Prosím, pochop, že naše loajalita nemůže sahat dál.
Tohle město nebude mírné k nikomu z nás, pokud to zjistí.
A já budu ochraňovat svoji rodinu na úkor kohokoli jiného.
Já vím.
Potom si tedy rozumíme.
Dobrou noc.
Dobrou noc, Sheilo.
Zrovna se chystáme odjet a já se chtěl rozloučit.
Bylo hezké tě zase vidět, Damone.
Tentokrát bez pusy?
Mám v sobě spoustu železníku.
Dávám si ho do každého pití.
A to mi říkáš proč?
Lexi byla moje kamarádka.
Jak jsi jen mohl?
Ta hrobka se dá otevřít.
-Lžeš! -Emilyina kniha kouzel.
Pokud víš, jak hrobku uzavřela, protikouzlo bude v její knize.
-Můžeš tu hrobku otevřít. -A ta knížka je kde?
-Já... -Nemáš ani tušení.
Ne, říkám ti pravdu.
Věřím ti.
Moje drahá, sladká Bree.
To proto mě to skoro i mrzí.
Proč jsi mě vůbec vzal s sebou?
Nejsi nejhorší společnost na světě, Eleno.
-Měla by sis víc věřit. -Opravdu?
Nevím. Byla jsi tam na té silnici
jako dáma v nesnázích.
A věděl jsem, že to vytočí Stefana.
A nejsi nejhorší společnost na světě, Eleno.
-Bývala se mou větší zábava. -Vedla sis dobře.
Zachránila jsem ti život.
-Já vím. -Nezapomeň na to.
-Ahoj. -Ahoj.
Měl jsi mi to říct.
Chtěl jsem.
Říkal jsi, že už mezi námi nebudou žádné další lži. Jen pravda.
Já pravdu zvládnu, Stefane.
Zřejmě je to šílené, ale unesu fakt, že jsi upír,
a že máš upířího bratra. A že moje nejnejka je čarodějka.
Dokážu přijmout skutečnost, že svět je mnohem záhadnější místo,
než jsem si kdy myslela.
Ale tohle...
Tuhle lež nezvládnu.
Co pro tebe znamenám?
Kdo pro tebe jsem?
Nejsi Katherine.
Jsi opakem všeho, čím byla ona.
A na to jsi přišel kdy?
Než jsi mě políbil?
Než jsme se spolu vyspali?
Než jsme se poznali.
Cože?
Ten první den ve škole, když jsme se potkali,
to nebylo poprvé, Eleno.
-A kdy to bylo? -23. května 2009.
Ale to byl...
To byl den, kdy auto tvých rodičů spadlo z mostu.
Ty jsi tam byl?
Každých pár let jsem se sem vracel,
abych viděl Zacha a svůj domov.
Minulé jaro jsem byl v lese u mostu Old Wickery.
A slyšel jsem tu nehodu.
Úplně celou.
Stihl jsem se tam dostat, ale ne dost rychle.
Auto už bylo pod vodou.
Tvůj otec byl pořád při vědomí. Povedlo se mi k němu dostat,
ale nedovolil, abych mu pomohl,
dokud jsem nepomohl tobě.
Panebože.
Když jsem se probudila v nemocnici,
nikdo nedokázal přijít na to, jak jsem se z toho auta dostala.
Tvrdili, že to byl zázrak.
Vrátil jsem se pro ně,
ale už bylo pozdě. Nemohl jsem...
Nemohl jsem je zachránit.
Když jsem tě vytáhl ven,
viděl jsem tvoji tvář. Vypadala jsi přesně jako Katherine.
Ta podoba byla neskutečná.
Měsíce jsem se ujišťoval, že nejsi ona.
Sledoval jsem tě. Zjistil jsem o tobě, co šlo.
A poznal jsem, že nejsi vůbec jako Katherine.
Chtěl jsem opustit město, ale, Eleno, nedokázal jsem to.
Nemohl jsem odejít, aniž bych tě poznal.
Omlouvám se, že jsem ti to neřekl. Chtěl jsem,
ale ty jsi byla tak nešťastná.
Proč vypadám jako ona?
-Eleno, prožila jsi toho už tolik... -Proč vypadám jako ona, Stefane?
Co mi teď nechceš říct?
Nedávalo mi to smysl...
Jsi Gilbertová, ona byla Pierceová.
Ale ta podoba byla příliš dokonalá.
A potom jsem pochopil pravdu.
Jsi adoptovaná, Eleno.
Tady jsi.
-Ahoj. -Ahoj.
Fajn, podívej.
Vím, že tě neznám, takže se mě neptej, proč jsem to udělala.
Někdy...
Většinou neustále... Musím mít pravdu.
Takže jsem si zagooglovala.
-Co je to? -Důkaz.
Tak trochu.
DALŠÍ ÚTOK ZVÍŘETE NALEZENI POTRHANÍ TÁBORNÍCI
-Co to znamená? -Dostala jsem se jenom k roku 1942
a všimla si, že v tomhle městě a jeho okolí
dochází pravidelně posledních 75 let ke zvířecím útokům.
Případy jsou podobné.
V roce 1962 se našlo 5 těl.
V roce 1953 byli zabiti 4 lidé, 3 mrtví v roce 1974.
Letos jich bylo 5.
Všechno útoky. Všichni utrpěli obrovskou ztrátu krve,
jako kdyby je někdo vysál.
Jak jsi na to přišel?
Tvůj rodný list z městských záznamů.
Píše se tam: Elena Gilbertová, Všeobecná nemocnice.
Ale v porodnici neexistuje žádný záznam o přijetí tvé matky.
Dokonce ani o tom, že by kdy byla těhotná.
Co dalšího víš?
Musel bych prověřit rodinu Pierceových.
A to jsem nemohl. Je to moc nebezpečné.
Kdyby někdo zjistil, že jsem se vyptával na Katherine. Poslyš,
nezáleží na tom.
Ty jsi žena, kterou miluji.
Miluji tě.
Nemám moc pravidel, Eleno. Ne pro tebe.
Věřím ti, že mi řekneš pravdu.
Kde jsi byla a proč jsi mi o tom lhala?
-Myslela jsem, že si věříme. -Teď není vhodná doba na lži.
Nedělej to. Neodcházej ode mě. Nic jsem neudělala.
Fajn, mám na tebe otázku: Jsem adoptovaná?
Taky věřím, že mi řekneš pravdu, Jenno.
Jak jsi mi to mohla zatajit?
Myslela jsem si, že si víc věříme.
Eleno, já... Požádali mě, abych to nedělala.
Nechci to slyšet.
Bourbon.
Miluju tě.
Dneska večer přijdu později.
UPÍŘÍ DENÍKY ijdu později.