בפרקים הקודמים…
מעל מאה שנה חייתי בסוד. עד עכשיו.
אני יודע מה הסיכון, אבל אני חייב להכיר אותה.
אלנה. היא נראית כמו קתרין.
היי, אחי. -דיימון.
אין שום דבר על הלוגן הזה שהרגתי פה.
תכסה את זה. -זה מעגל מצומצם.
משפחות מייסדות, כמה עובדי עירייה. -אני אעשה הכול כדי לעזור.
אלריק זלצמן. אני המורה החדש שלכם להיסטוריה.
זאת טבעת מגניבה. -תודה. זה היה של אבא שלי.
אני חייב לעזוב. יותר מדי אנשים מתו.
אני לא יכול להישאר חלק מחייך. -אל תעזוב, סטפן.
להתראות, אלנה.
אתה יודע מה, אני לא הולך להזמין אותך.
בזמן מאוחר יותר. -נזרקתי.
טוב, אוקיי, לוגן אדיוט.
שלום, ג׳נה. -לוגן.
את לא מתכוונת להזמין אותי להיכנס?
למה אתה פה, לוגן?
התגעגעתי אלייך. הייתי מחוץ לעיר.
כן, קיבלתי את המייל הזה.
קיבלת מייל?
לא שלחת לי מייל?
אני יכול להסביר. תזמיני אותי להיכנס ואספר לך הכול.
אני לא הולכת להזמין אותך פנימה. תשכח מזה.
נו באמת, ג׳נה, זה אני.
התשובה היא לא. -אני מכיר אותך.
את תמיד צעד אחד מ"אולי".
נדנוד קל ל"כן".
הרגע ציינת שאין לי שום שליטה עצמית.
אסטרטגיה חכמה.
ערב.
היי.
אתה הבחור מהחדשות, לוגן פל.
אני צופה בך כל לילה.
טוב, בעבר. נעלמת לי מהטלוויזיה.
לקחתי זמן לעצמי. -שמתי לב.
אני דפני.
היי, את יודעת משהו, דפני? -לא, מה?
"אני חי את הפחד
זה מכלה אותי.
בשעות הערב המוקדמות, כשאני רואה את השמש מתחילה להיעלם, הפחד עולה.
בגלל שאני יודע שהלילה מביא את המוות."
ג׳רמי הוציא את מחברת הציור שלו.
את צוחקת. -לא, אבל אל תגידי מילה.
ברגע שנעודד אותו, הוא יניח את זה.
מגמת פסיכולוגיה. תבדקי את זה.
ואת וסטפן?
עדכון? -הוא יודע איך אני מרגישה ומה אני חושבת.
ואני יודעת מה הוא חושב, אבל זה לא משנה.
הוא עוזב.
לאן הוא הולך? -הפסקתי לשאול שאלות.
התשובות נהיות מפחידות.
שלך עוזבים, שלי חוזרים.
לוגן?
הוא חזר.
לא נתתי לו לעבור את הדלת. -אני מקווה שטרקת לו את הדלת בפנים.
טריקה בקטנה. -חוק שלוש הפסילות, ג׳נה.
אסור לך אפילו לצפות בחדשות.
בדיוק. לא עוד לוגן "חלאת אדם" פל.
אז יש לך רעיון לאן תלך?
אני לא יודע. לונדון, אולי.
אבקר כמה חברים. -אין לך חברים, דיימון.
אתה צודק, סטפן. יש לי רק אותך.
אז לאן אנחנו הולכים? -"אנחנו" לא הולכים לשום מקום.
אני הולך לחיות את חיי כמה שיותר רחוק ממך.
אבל אנחנו צוות. אנחנו יכולים לטייל בעולם יחד.
אנחנו יכולים להתחרות ב"מרוץ למיליון".
זה מצחיק.
באמת עכשיו, לאן אתה הולך? כי אנחנו לא נשארים בעיירה הזאת.
באתי לראות את דיימון.
בטח. אוקיי.
שריף. איזו הפתעה.
מצטערת להפריע לך, אבל אנחנו צריכים לדבר.
תיכנסי.
אני מקווה שאת מבינה את הסודיות. סטפן עדיין לא יודע לגבי זה.
אני אשמח שנשאיר את זה ככה. -בטח.
הילדים צעירים מדי כדי להכניס אותם לזה.
אז, מה את צריכה?
הייתה עוד תקיפה.
הקורבן הייתה אישה, שיסעו לה את הגרון ורוקנו ממנה את הדם.
זה מתאים לדפוס. -אני מצטער. אני לא מבין.
חשבתי שפתרנו את הבעיה כשדקרתי את הבלונדינית.
אני חושבת שכנראה היא שינתה מישהו.
או כמה אנשים, אני לא יודעת.
הסיפור הוא תקיפת חיה נוספת...
אבל אני לא יודעת כמה זמן נוכל להמשיך לשקר.
המועצה סוערת. חשבנו שעברנו את זה.
אז מה נעשה?
אתה היחיד שהתגבר על ערפד.
קיווינו שתספר לנו.
ואז רקדנית הבלט וקרנקר רקדו סלסה.
הייתי ערה בקטע הזה.
טוב, אני לא יודע מתי נרדמת.
ראית את הוואלס של סלין דיון על סרטן?
הם תמיד גורמים לי לבכות.
כן.
ואז השופט הרועש המשיך לצעוק ולא יכולתי לשמוע את זה, אז כיביתי.
אני ראיתי "איש משפחה", אז אתה חייב לי.
פספסתי משהו?
הם מבלים יחד.
קצת מוזר, לא חושבת? -היא צריכה מישהו נחמד כמוהו.
בניגוד לערפד הרצחני כמו דיימון.
כן, איך את מתמודדת עם כל זה?
אני מתחרפנת.
דיימון תקף אותי. יכולתי למות.
אבל אני גם מודה על זה.
לסטפן. הוא הציל את חיי.
ראית אותו?
לא מאז שאמר לי שהוא עוזב. למיטב ידעתי, הוא כבר עזב.
הוא לא יעזוב בלי להגיד להתראות.
כן, הוא כן. הוא חושב שהוא מגן עליי.
פרידה נקייה וכל זה.
אז מה את מתכננת לעשות?
מה אני אמורה לעשות? כבר התחננתי אליו שלא יעזוב.
אם אבקש שוב, אצא אנוכית.
זה מה שזה. -אולי זה לטובה.
מה? למה?
אני מתכוונת, איזה עתיד יכול להיות לך איתו, גם אם הוא היה נשאר?
תיתן לי לקשור את זה חזק יותר. סליחה.
את... -לא, אני נשבעת.
אלוהים. -איך זה? יש?
תודה שבאת.
תעדכן אותי. -בוודאי.
מה קרה לך? הרגת מישהו?
תעזוב אותי.
א', אל תיגע בי.
ב', אם הייתי, לא הייתי כל כך שקוף לגבי זה.
ו-ג', יש עוד ערפד בעיר.
זה לא יכול להיות. -מסתבר שכן.
טוב, מי זה יכול להיות?
מה אכפת לנו? אנחנו עוזבים בכל מקרה, לא?
לא, אני לא יכול לעזוב עכשיו. ואתה יודע את זה.
איך אנחנו אמורים למצוא את האדם הזה?
תיתן למבוגרים להתמודד עם זה.
נתראה מאוחר יותר, בסדר?
אוקיי. -ביי.
היי.
אנחנו צריכים לדבר.
אז מה קורה בינך לבין פורבס? -שום דבר.
ראיתי את שניכם במסדרון היום. אל תנסה להתכחש לזה, אחי.
אתה בקטע שלה. -לא. זה לא ככה.
אף פעם לא. עד שאתה נהיה "אנחנו".
"אנחנו"? -כן.
"אנחנו לא נגיע למסיבה."
"בחיים לא נפסיד את המשחק."
"אנחנו לא אוהבים את הצבע אדום."
אנחנו בילינו יחד איזה פעמיים.
כמו שאמרתי, "אנחנו".
אז אין לך שום רעיון מי זה יכול להיות?
שום מושג.
אבל זה חייב להיות מישהו חדש, לעזוב גופה ככה...
או שהם מרושלים או שהם מנסים להעביר הודעה.
ואתה בטוח שזה לא דיימון? -טוב, אני אף פעם לא בטוח בקשר לדיימון.
אבל הוא מנסה להוריד פרופיל... אז זה לא מסתדר לי.
אז מה אתה מתכוון לעשות?
דיימון מאתר אותם עכשיו.
תראי.
הבטחתי להגיד לך את האמת,
אז אני רוצה להגיד לך. אני רוצה שתהיי זהירה.
כשראיתי אותך, חשבתי שבאת להיפרד.
עדיין לא.
היי, מה את חושבת? -מפחיד.
מצאתי את היומן הזה בדברים של אבא. ג׳ונתן גילברט, מהמאה ה-19.
הוא די מוזר.
הוא כתב על שדים וטבח באנשים.
כן, הוא היה סופר. סיפורי אימה קצרים.
אה, הוא היה כותב סיפורת?
חושב שהוא היה מטורף או שיכור.
טוב, זה היה גילברט.
כנראה הוא קצת משניהם.
אז מה אני עושה עכשיו? -תחכי. אני אהיה שם עוד דקה.
אתה יכול להזדרז? יש לי סידורים לעשות.
את יכולה להביא לי את זה.
אז למה אתה צריך אותי בשביל זה?
כי אני מפריע לאות.
אני יכולה ללכת עכשיו? זה שרף לי חצי מהיום.
את תעשי את זה. תכנסי לרכב, לכי הביתה.
תשכחי שביקשתי ממך לעשות את זה.
אוקיי. ביי. -ביי.
יש לי מלא כדורי עץ כאלה, אז שום דבר מפתיע.
אתה לא רוצה לעשות את זה, תסמוך עליי.
מגיע לך. -על מה?
אתה הפכת אותי לכזה. -הרגתי אותך, אבל אני לא הפכתי אותך.
תראה, אני יודע מה אתה ואחיך.
אני צופה בכם כבר זמן מה. ידעתי שתופיע פה.
ואני שמח שהופעת, כי יש לי כמה שאלות.
אני קודם. מי הפך אותך?
מאיפה אני יודע?
הדבר האחרון שאני זוכר זה שאני רציתי לתקוע יתד באחיך...
ואז תפסת אותי. זה הכול...
ואז התעוררתי באדמה מאחורי סוכנות מכוניות משומשות בכביש 4.
מישהו קבר אותי.
זה קורה.
אתה נשכת אותי. זה חייב להיות אתה. -לעזאזל.
צריך להיות לך דם ערפדים במערכת כשאתה מת.
לא עשיתי את זה.
ערפד אחר מצא אותך, הביא לך את הדם שלו.
מי? -זה מה שאני רוצה לדעת.
זה לא שזכיתי לקבלת פנים
עם עוגת קוגלוהוף וחוברת הדרכה.
זה לימוד עצמי בהתהוות.
דקה אחת, אני שדרן חדשות עולה...
וברגע הבא אני לא יכול להיכנס לבית שלי.
בגלל שהרגל שלי לא יכולה לעבור בדלת.
צריך להזמין אותך פנימה. -אני יודע.
אני חי לבד. -אוי, זה מבאס.
עכשיו אני מתאכסן במלון "רמדה", צופה בתכנים בתשלום כל היום,
אוכל כל דבר שנקרה בדרכי, כולל את המנקה.
זה יכול להיות גרוע יותר.
אני חושב רק על דם
ועל הרג אנשים. לא יכול להפסיק להרוג אנשים.
אני ממשיך להרוג.
ואני אוהב את זה.
אני חצוי.
ברוך הבא למועדון.
חכה דקה. השוטרים מצאו רק גופה אחת.
השארתי אחת. הייתי עייף.
את כל שאר הגופות החבאתי. הן שם מאחור.
אתה צוחק. -הן נערמות.
תודה, אדוני. נחמד לראות אותך.
אז מה אנחנו יודעים?
שום דבר חדש לדווח.
כל הסגנים האמינים שלי בכוננות.
אבל אם אתה מרגיש צורך ליזום יותר...
בבקשה, תפוס יתד ופעל.
אילו אמצעי זהירות נוספים נוכל לנקוט?
כרגע אין מקום בטוח יותר מאשר מקום הומה אדם.
ולשם שינוי, אנחנו יודעים איפה הילדים שלנו נמצאים.
מה אתה רוצה? -היי, רק מופתע לראות אותך פה.
אומנות מרמזת בדרך כלל על תרבות ותרבות מרמזת... טוב, לא עליך.
לך לעזאזל.
עדיין רוצה להיות אסטרונאוט? -אני לא מאמין שזכרת את זה.
אני זוכרת את נייר הכסף שחבשת על הראש שלך.
הייתי בן שמונה.
איך אתה?
היה יותר טוב.
ואת?
אני מתכוון, שמעתי כמה דברים.
אז זה נכון, את וסטפן?
כן, זה נכון.
מה איתך, מאט דונובן?
שמעתי על קרוליין. -אוי, לא את.
היי. -אנחנו חברים.
זה לא סיפור גדול. -לא?
לא.
למה אני כל כך אמוציונלי?
אני מצליח לחשוב רק על האקסית שלי.
אני רוצה איתה, לנשוך אותה וכל זה.
טוב, כנראה אתה אוהב אותה.
כל דבר שהרגשת לפני, יועצם עכשיו.
אתה חייב ללמוד איך לשלוט בזה.
ומה עם ללכת בשמש?
אני איש של בוקר.
אתה יכול ללכת בשמש. שזה, דרך אגב, ממש אדיר.
המועצה לעולם לא תחשוד בך. זה לא היה ביומנים.
יומנים? -כן, האבות המייסדים,
הם העבירו יומנים לילדים שלהם. קדימה, אתה מוכרח להגיד לי.
איך אתה יכול להסתובב בשמש?
מי שינה אותך? -איך אתה הולך בשמש?
מי שינה אותך?
אתה יודע, זה היה נורא נחמד עד עכשיו.
אבל אני אהרוג אותך.
אז לעולם לא תדע.
אתה לא עונה לי על השאלה. -אתה קודם.
נראה שאנחנו קצת במבוי סתום, לא ככה?
יש לי דברים לעשות, אנשים להרוג.
אני חושב שאני אצטרך התחלה קטנה.
לעזאזל.
אני מניחה שלא באת כדי לתכנן את המסלול שלך לעתיד.
אתה משגיח עליי.
אני מקווה שזה בסדר.
את יודעת, רציתי להיות רופא...
לפני שהכול קרה.
אבל אחר כך לא יכולתי, כי...
הדם?
כן.
אבל התעסקתי בכל מיני דברים אחרים.
לא אהבת משהו כדי לדבוק בו?
לא, אהבתי הכול. אני רק...
הייתי צריך לעבור כדי שאף אחד לא ישים לב שאני לא מזדקן.
כל כמה זמן זה קורה? -כמה שנים, לרוב.
לפעמים פחות.
ואתה תמיד עוזב?
אין לי ברירה.
אז, מה... מה איתך?
מה התוכניות שלך לעתיד?
אני לא רוצה לדבר על העתיד שלי, סטפן.
בגלל שכל דבר שאתה אומר גורם לי להבין שאתה לא תהיה שם.
תראי, זה לא שאני לא רוצה להיות שם.
אתה לא יכול. הבנתי.
שמעתי אותך בפעם הראשונה ובפעם השנייה.
ואני מאוד מעריכה שאתה משגיח עליי,
אבל בבקשה, אם אתה מתכוון לעזוב, פשוט תלך.
תחביאי אותי. -מה קורה?
ה"חלאה" פל פה.
לוגן פה?
רגע, לוגן פל?
סטפן, מה קורה?
ג׳נה, את מתחמקת אותי?
זה סוג של שימור עצמי.
אלנה, אולי את וג׳נה תלכו למקום אחר?
בואי נלך.
מה אתה עושה פה?
אתה יודע, אח שלך שאל אותי את אותו הדבר.
למעשה, למה שלא נדלג על כל ה"מי הפך אותך"
ופשוט אקבל את התשובה שאני רוצה?
איך אני יכולה להפוך להולך ביום?
דיימון ואני היחידים שאני יודע שכאלה.
אבל אתם מאוד זהירים על האיך.
מה שאומר לי שיש דרך.
אתה יודע, למקרה שלא שמת לב, אני סוג של מפורסם בעיר.
זה יהיה מאוד, מאוד קל בשבילי לחשוף אותך.
אתה רוצה לדעת איך אתה יכול להסתובב בשמש?
כן.
אתה לא יכול.
אל תאיים עליי שוב.
כשלוגן בא לבית, מה הוא אמר?
חנופה מזויפת, חיוך גומות מטופש, עיני כלבלב.
אני רצינית, ג׳נה.
איך הוא התנהג? מה הוא אמר? -הוא היה לוגן הרגיל.
הוא היה מקסים, טיפה יותר מטורף מהרגיל.
הוא ניסה לשכנע אותי לתת לו להיכנס.
מה?
אוקיי, תקשיבי לי טוב מאוד.
אל, פשוט אל, תדברי איתו שוב.
אני רצינית, ג׳נה. אף פעם.
היי, אלנה. ג׳נה.
היי, מר זלצמן.
כן, קיוויתי לראות אותך פה. -ערב קריירה זה הבאולינג החדש.
אוקיי. סלחו לי.
לוגן פל הוא ערפד.
וכשאמצא אותו שוב, אשמיד אותו, איבר אחר איבר.
מה קרה? אתה בסדר?
לא, אני לא בסדר.
עשו לי אמבוש.
ירו בי.
עכשיו אני צמא לנקמה. רק חייב למצוא אותו.
טוב, אין צורך.
הוא פה בבית הספר. -אתה צוחק עליי.
למה הוא שם? -הוא עובד על הקהל.
טוב, כבר אגיע.
אז?
משהו שתרצה לחלוק?
מה את עושה? -הולכת בעקבות העתיד שלי.
הינה זה. -עיתונאות?
כן. עיתונאות.
למה את מסתכלת עליי ככה?
את אפילו לא קוראת עיתון.
ליז.
לוגן.
מה תעשי, תתקעי בי יתד?
תקברי אותי בעוד קבר רדוד? מה המייל אמר הפעם?
לא הייתה לי ברירה.
חתיכת כלבה.
מתי בשבילך.
בשביל העיר הזאת.
את מכירה אותי מגיל שש.
ואת מטאטאה אותי מתחת לשטיח כמו פיסת אבק.
אתה ידעת למה אתה נכנס. -אני הייתי אחד מכם.
ועכשיו אתה אחד מהם.
תשמרי על עצמך, שריף.
תביא גיבוי לבית הספר.
תשמור על זה בינינו. זה וי 5.
לא ידעתי שאתה מצייר.
זה בחירה. חומר טוב.
אתה אוהב גרפיקה? כי האמת, זה הסגנון שלי.
וואה, וואה. מה אתה עושה?
טוב, זה עוד משהו שיש לנו במשותף.
ומה זה הדבר האחר? ויקי?
בוא נצא לבלות בגלל שחלקנו אותה בחורה?
לך תהיה חבר של אחד מהגברים הרבים שהיא הייתה איתם. לא חסר.
וואה, וואה. היי, היי.
היי, היי, היי. -תפסיקו.
קדימה, תפתרו את זה, בחורים קשוחים. -אתם שניכם, בואו אחרי.
סלח לי, ראש העיר, לאן אתה לוקח אותם?
אני הולך לדבר איתם.
כל המריבות צריכות להסתיים בלחיצת יד, לא חושב? קדימה.
בוני, איפה את? אני מוכנה ללכת.
אני אחכה בחוץ.
היי, עלמה במצוקה, צריכה טרמפ?
אלוהים אדירים. לוגן פל, ערוץ 9, זה אתה?
הייתי עושה לך בייביסיטר, קרוליין פורבס, אל תתגרי בי.
טוב, הייתי אמורה ללכת הביתה עם בוני, אבל אני לא מוצאת אותה.
זאת לא בעיה, באמת.
זה בדרך שלי. -אוקיי.
יודע מה, זה גורל. -למה את חושבת ככה?
בגלל שאני מתעניינת בעיתונאות.
אז אני יכולה לשאול אותך כמה דברים?
כל דבר שתרצי. אבל קודם, תחגרי.
אוקיי.
היי. -היי.
ראית את לוגן פל, איש החדשות?
כן. הוא בדיוק מסיע את קרוליין הביתה.
תישארי פה.
אוקיי, תפרקו את זה.
קדימה, תריבו.
אתה רוצה מה?
אני לא הולך לריב איתו, אבא.
אני לא חושב ככה, אדוני.
אל תריבו שם כמו בחורת.
קחו את זה החוצה. תילחמו כמו גברים ותמשיכו הלאה.
זה השיעור שאבא שלי לימד אותי.
אז בואו ניישב את זה. תילחמו.
נו, באמת, אבא. -לא, זה לא הולך לקרות.
אמרתי, תילחמו.
וואה. מה קורה פה?
נתתי לילדים האלה ליישב את הסכסוך בניהם.
אנחנו בסדר. תחזור פנימה. -אני לא רוצה לחזור פנימה.
מה שאני רוצה זאת התשובה לשאלה שלי.
מה קורה פה?
עם מי אתה חושב שאתה מדבר?
אני נראה לך כמו תלמיד? -לא.
אתה נראה כמו גבר אלפא מניאק.
אל תדבר אליי ככה.
אני יכול לפטר אותך בשנייה.
בבקשה.
ואז אתה ואני ניישב את הסכסוך במגרש החנייה.
אתה סבבה עם זה?
אתה סימנת את עצמך. -אוקיי.
אתם בסדר?
איפה אתה?
הבת שלך מתעניינת בעיתונאות.
אני חושב שזה חשוב לטפח מוחות צעירים.
מה אתה רוצה?
את ההנאה מלהפוך את הבת שלך לערפד.
נקמה היא כלבה, אה?
תוציא אותה מפה.
לוגן, מה קרה? לוגן?
שריף, זה דיימון.
איפה קרוליין? -היא בסדר.
אני ברחוב אלם.
אנסה את זה עוד פעם אחת.
מי שינה אותך? -אמרתי לך, אני לא יודע.
מוט הברזל הזה יכול להוריד לך את הראש בקלות.
זאת תשובתך הסופית? -איך אתה יכול לצודד בהם?
אני לא בצד של אף אחד. אתה מעצבן אותי, אני רוצה שתמות.
מי שינה אותך? -אני לא יודע.
טוב, אז נדפקת. -חכה!
אני כן יודע. -אתה משקר.
אתה חושב שאתה היחיד שרוצה להיכנס לקבר
מתחת לכנסייה הישנה?
אם אתה משקר לי, אני אגמור אותך.
אני לא משקר. יש דרך נוספת לשבור את הכישוף. אנחנו נוכל לעזור לך.
תפגוש אותי בכנסייה הישנה.
תביס אותי. תגרום לזה להיראות אמיתי.
איפה היא? -היא בסדר.
אחי לוקח אותה הביתה.
אני מצטער, שריף.
לא הייתי חזק מספיק.
בסדר.
קרוליין? -היא בסדר, לקחתי אותה הביתה.
היא הייתה נסערת, אבל היא ידעה רק שלוגן תקף אותה, שום דבר אחר.
איפה לוגן? -דיימון...
מתמודד איתו. -כלומר?
את ראית מה קרה הלילה, נכון?
את מבינה למה אנחנו לא יכולים להיות יחד? ראית את זה?
כן, אני מתחילה לראות הרבה דברים, סטפן.
קדימה, אני...
אני אקח אותך.
אני יכול להגיע הביתה.
אני יודעת.
טוב, זה יכולה להיות נחמד.
היי,
מה אתה רוצה?
לא יודע.
חשבי שהיה מוזר עם אבא שלך.
מה שהוא עשה.
הוא מתנהג ככה כל הזמן? זה מה שאתה עובר?
אחי, אני מבין.
אני מבין.
מה הבעיה שלך? -תראה, אני לא מחפש רחמים.
אתה לא חייב להיות ככה.
אתה לא. -רק תלך.
מה הבעיה שלך, אחי?
אני לא יודע, אוקיי?
אני לא יודע.
מה שאמרתי קודם לגבי העזיבה שלך היה קשה.
לא. יש לך את כל הסיבות.
אתה שאלת אותי מה אני רוצה בעתיד.
אני רוצה להיות סופרת.
אימא שלי די דחפה אותי לכיוון הזה
מהיום שלמדתי לקרוא.
היא תמכה בי, עודדה אותי קנתה לי את היומן הראשון.
ואז היא מתה.
ואני כבר לא רואה את עצמי הופכת לסופרת.
זה היה משהו שחלקנו.
אתה חושב שהבאת את כל הדברים הרעים לחיי,
אבל החיים שלי כבר היו ככה.
הייתי קבורה בהם.
זה שונה.
זה לא הופך את זה לפחות כואב.
אני יודע שזה קשה להבין...
אבל אני עושה את זה בשבילך...
לא.
אל תחליט בשבילי.
אם אתה הולך מפה, זה בשבילך.
כי אני יודעת מה אני רוצה.
סטפן, אני אוהבת אותך.
אל.
אלנה, אני לא יכול.
כן, אתה יכול.
אל תתחבא ממני.
מי אתה? -חבר של ג׳נה.
ג׳נה שלחה אותך?
לא, באתי לבד.
אה, הבנתי.
טוב, אני מבין שאתה חושב שאתה אמיץ, אבל בעצם אתה טיפש.
בכל מקרה, אני פה.
מה אתה רוצה?
ג׳נה היא אדם טוב, והיא ראויה להכי טוב.
אני פה כדי לוודא שהיא תקבל את זה.
זה אמור להיות איום?
אתה לא רוצה להרביץ או אולי להתגרות בי קצת?
אני לא אדם אלים מטבעי.
אתה גם לא חכם במיוחד. -למה?
בגלל שאתה לא יודע עם מי אתה מדבר.
אני צריך טרמפ.
בטח.
אני מחבב את קרוליין.
יש לך את הדבר הזה שבה ואני מחבב אותה, אוקיי?
ואני לא אתגונן או אתנצל על זה.
אוקיי. -את תפסיק להיות חבר שמתנהג כמו כלבה.
אוקיי.
כן.
אני כבר באה.
לא הייתי בחדר שלך עד עכשיו.
טוב, הוא לא השתנה כל כך במהלך השנים.
אתה משאיר הכול פה כשאתה הולך וחוזר?
זה המקום היחיד שנשאר קבוע.
בחדר הזה נמצא כל זיכרון
שחשבתי שיהיה חשוב לשמור עליו.
הרבה זיכרונות.
כן.
את צמאה או משהו?
קצת. אתה?
אה.
אני בסדר.
אני הולך להביא לך לשתות, אוקיי?
אוקיי.
הלו? -רק רציתי להגיד תודה.
אני לא יודעת איך עשית את זה.
אני לא עוקב.
מצאנו את הגופה של לוגן ליד מחסן פל הישן.
נפטרנו ממנה.
הוא אגר קורבנות. קורבנות חפים מפשע.
מה?
העיר הזאת מודה לך מאוד.
גם אני.
אלנה? n>