Viděli jste...
Více než sto let jsem žil v utajení, až do teď.
Znám riziko, ale musel jsem ji poznat.
Elena je Katherine tak podobná.
-Ahoj, bráško. -Damone.
Zabil Zacha, zabil Tannera, proměnil Vicki. Musím ho zabít.
-Ne, to nemůžeš! -Udělalas dobře, když ses držela dál.
-Co je to? -Moc důležitý krystal.
Patřil jedné z nejmocnějších čarodějek z naší rodiny,
-Emily Bennettové. -Chci zpět svůj krystal.
-Má ho Bonnie. -Dostaň ho od ní.
Ten nikomu vracet nebudeš.
Dnes si povíme něco o měření pomocí stínu.
Tato technika se používá k měření výšky objektu pomocí jeho stínu.
Řekněme například, že chceme změřit délku stínu.
Změříme tohle,
změříme délku.
A tu vynásobíme výškou objektu.
K výpočtu výšky dané budovy můžeme použít i svahoměr,
tím se budeme zabývat zítra.
Už jsem vám dala materiály, ale chci vám připomenout, že...
Haló?
-Prosím, pomoz mi. -Kdo jsi?
Jsem Emily.
Ale to přece víš.
Jsme jedna rodina.
Kde to jsem?
Tady to všechno začalo.
A tady to taky musí skončit.
Ne. Tohle není skutečné.
Pomoz mi.
Podobnost je následující:
jsou to pravoúhlé trojúhelníky, které nám poskytnou přesné míry.
Na co koukáš? Otoč se.
... tvoří úhel 45 stupňů...
UPÍŘÍ DENÍKY 9. díl: Historie se opakuje
-A mluvila jsi s Bonnie? -Ne. Jsem na ni naštvaná.
-Ona musí udělat první krok. -Ukaž jí, že jsi lepší.
To nezabere.
-Proč jsi na ni tak naštvaná? -Je to zlodějka. Proto.
Dala jsem jí náhrdelník a ona mi ho nechce vrátit.
-Jde o princip. -Zkusila jsem to. Nechci nic vědět.
Dobře. Jsi na řadě. Kde je Stefan? Mluvila jsi s ním?
-Vyhýbá se mi. -Proč?
To je složitý.
-Uvidíme se později. -Čau.
-Ahoj. -Ahoj.
Dobré ráno všem.
Dobře.
Uvidíme.
Jsi v pořádku?
-ZMAN.
Alaric Saltzman.
Je to jazykolam, já vím. Nevyslovuje se to zrovna lehce.
Jméno Saltzman je německého původu.
Moje rodina v roce 1755 emigrovala do Texasu.
Já jsem se však narodil a vyrůstal v Bostonu.
Jméno Alaric nosil dřív můj pradědeček,
kterému budu až do smrti vděčný.
Asi vás to svádí vyslovit to jako: "Ala-ric",
ale správně je to "A-lar-ic," ano?
Takže mi můžete říkat Ricku.
Jsem váš nový učitel dějepisu.
Budíček.
Přijdeš pozdě do školy.
Co to děláš?
Dar na usmířenou.
No tak, potřebuješ rozhýbat krevní oběh.
Dělá to dobře mrtvýmu masu.
-Dobře, omlouvám se. -Ustup, prosím.
Přestali nás podezírat. Bylo to pro vyšší dobro.
Ale omlouvám se.
A abych ti to dokázal, nebudu se krmit na lidech, aspoň týden.
Dám se na Stefanovu dietu, ale nebudu jíst nic, co má peří.
Protože si uvědomuju, že zabití tvého nejlepšího přítele je špatné,
ale je to dobrý materiál na vtipy.
-Ty mě imituješ? -Ano, Stefane.
Teď, když po nás už nejde tajný spolek nepřátel upírů,
můžu se vrátit ke staré dobré rutině: "Jak můžu zničit Stefanovi život?"
A já můžu zase toužit po Eleně, dumat a krčit čelo.
To je sranda. Líbí se mi to.
A já konečně prozradím motiv,
který stojí za mým ďábelským návratem do Mystic Falls.
Jo. Končím.
To jsi celý ty, Damone. Vždycky musíš mít poslední slovo.
Pak vždycky skončím u trosek starého kostela,
a pak se zase probudím v lese.
A vždycky při tom vidíš Emily?
Věříš na duchy?
-Před dvěma týdny bych řekla, že ne... -Myslím, že mě pronásledují.
Nechápu to. Proč zrovna Emily?
Babča říká, že za občanské války to byla mocná čarodějka.
A ten medailon patřil právě jí. Je to talisman čarodějnice.
Všechno to začalo s tím náhrdelníkem?
Myslím, že ho využívá k tomu, aby se se mnou spojila.
-Dobře, co na to říká tvoje babča? -Nemůžu jí zavolat.
Jen mi řekne, abych se tomu nebránila. A to já nechci.
Chci, aby to přestalo.
Zdravím, pane Saltzmane, Jeremy Gilbert. Chtěl jste mě vidět?
Věděl jsi, že tvůj starý učitel si vedl složku o blbcích?
To není fór, má to napsané tady na štítku.
Vedl si zápisky o problémových studentech,
ale vlastně se tam píše hlavně o tobě.
S tím si nelam hlavu.
Já nejsem jako on. Čistý štít.
Takže...
Promluvíme si o známkách.
Posledních pár měsíců to nebylo nic moc, ale snažím se.
Jo, to vidím, ale problém je, že jsme v polovině semestru
a ty už propadáš, což není dobré.
Teď přijde chvíle, kdy řekneš: "Co můžu udělat, abych to napravil?"
Jsem rád, že se ptáš. Co bys řekl na úkol navíc?
-Jo, jasně. Cokoli. -Dobře. Napiš mi esej.
-Dobře. O čem? -O historii.
Téma si vyber. Něco místního. Wikipedii vynech.
Tahle stará města mají bohatou historii,
takže stačí, když si ušpiníš ruce, něco zjistíš, sepíšeš to a je to.
-Platí? -Jasně. Platí.
To je pěknej prsten.
Díky. Patřil otci.
Trochu kýč, ale je to rodinné dědictví.
Máš na to týden.
-Vážně? -To je přesně...
-Ahoj. -Ahoj.
Co to jako má být?
-Co má být co? -To ahoj.
Už dvakrát. Dvakrát ahoj.
Obsahuje tvůj slovník taky jiná slova?
-Co je špatného na ahoj? -Zavání to trapným podtextem.
Strávil jsi noc v mojí posteli.
Objímali jsme se a ty ses vypařil, aby ses pak na mě nemusel dívat,
což je dost trapný klučičí zvyk a vůbec se mi nelíbí.
A teď jsi samý ahoj? Vážně?
Možná, že jsem se po párty cítila mizerně a nejistě,
ale zase si mě nepleť se snadnou kořistí.
Já už žádnému klukovi nedovolím, aby se mnou zametal.
Zaslechl jsem tvoji mámu a nechtěl jsem, abys měla průšvih,
tak jsem vylezl oknem.
Oknem? To je další trapný klučičí zvyk.
Tvoje máma je šerif. A co se toho ahoj týče,
říkám ti ho každý den už od první třídy.
Pokud jsi za tím hledala víc, to je zase trapný holčičí zvyk.
-Ahoj. -Nebyl jsi ve škole, bála jsem se.
Dostal jsem tvoje zprávy a omlouvám se, že jsem se neozval,
ale nechtěl jsem to řešit po telefonu.
Krátká zpráva: "Nezabil jsem svého bratra," by stačila.
Nezabil jsem svého bratra, i když si to zasloužil.
Může za to vděčit jen tobě.
Takže, co jsi mi chtěl říct?
Přestávám chodit do školy.
Stáhnu se a budu se držet dál.
Bude to tak správně.
Utíkáš ze školy nebo ode mě?
Díky, že jsi mi to řekl.
-Takhle to bude lepší. -Jasně. Chápu to.
Zlobíš se, to je dobře. S nenávistí to bude snazší.
Dobře, tohle je tvoje poslední šance.
-Budu křičet. -Ne, to nedělej.
K věci.
Chci svůj náhrdelník.
Nedostaneš ho.
Nemůžu si ho vzít, ale ty mi ho můžeš dát. Snažím se ti pomoct.
-Nestojím o tvou pomoc. -Ale stojíš a ani o tom nevíš.
Do něčeho ses namočila a potřebuješ z toho ven.
-Nech mě na pokoji, nebo přísahám... -Ne, ne, žádné výhrůžky.
Hele, a) minule jsi mě zranila; b) nechci ti ublížit.
Věř tomu, nebo ne, Bonnie, ale chci tě ochránit.
Pomůžu ti, aby tě Emily nechala být.
-Jak o ní víš? -Já toho vím spoustu.
Vím o tom krystalu mnohem víc než ty.
Vím, že ho využívá, aby se ti dostala do hlavy.
Vidíš, jak jsi vyděšená?
A to bys měla, protože já ho dostanu zpátky,
i kdybych měl čekat, až mi ho vrátí sama Emily.
Takže až si příště přijde hrát, řekni jí,
že dohoda je dohoda.
Je jako zosobněná jobovka, Eleno. Opravdu mě vyděsil.
Musíš se od Damona držet co nejdál to půjde.
Já se snažím. Ale on se pokaždé někde vynoří.
Nechci, abys byla sama. Dneska u mě přespíš.
Můžeme si udělat dámskou jízdu.
Kam jdeš?
-Jsi v pohodě? -Už jo.
Ten náhrdelník způsobil všechny moje problémy.
-Že jsem to neudělala dřív. -Co tomu řekne babča?
Moji babču nepronásleduje 150 let starý duch, ne?
Jasně.
Líbí se mi muž, který umí večeřet sám.
Taková tichá síla.
Myslel jsem si, že máš pořád depku kvůli Loganovi.
Chlapů jsem se zřekla.
Ale to neznamená, že je nemůžu z bezpečné vzdálenosti pozorovat.
Můžu vás seznámit.
Ahoj.
Díky, že jsi přišel. Nevolala bych, kdyby to nebylo důležité.
Já vím.
-Vyhrožoval jí, Stefane. -Co by mohl Damon chtít od Bonnie?
Má náhrdelník. Caroline ho dostala od Damona a dala ho Bonnie,
jenže teď ho Damon chce zpátky.
-Trápí ji. -Kvůli náhrdelníku.
Není to jen tak nějaký náhrdelník. Souvisí to s jejím dědictvím.
Patřil její dávné příbuzné, která tu žila za občanské války,
když jste tu žili vy dva s Damonem.
Jmenovala se Emily.
Byla to Katherinina služebná, a čarodějka.
Ty to víš? O Bonnie?
Tu noc, kdy jsi mě pozvala na večeři, se mi podařilo navázat spojení.
A Damon to ví taky.
A z nějakého důvodu, chce získat ten náhrdelník.
Jak vypadá?
-Je to starožitný železný prsten s... -Jantarovým krystalem.
Znám ho. Patřil Katherine. Emily jí ho dala, což znamená, že...
Co?
Nevím, ale zjistím to. Promluvím s Damonem.
Řekne ti to?
Dostanu to z něj.
-Už sis vybral téma? -Ne, ještě ne.
Musí to být něco místního a nesmím použít internet...
-Snadný. Můžeš použít tátovy věci. -Jaký věci?
Jak sem Gilbertovi přišli, o "hlohu".
Celý rodinný rodokmen.
Tvůj táta byl blázen do rodinné historie.
Je to všechno uložené v krabici ve skříni.
-Pane Saltzmane. -Jak se vede?
-Tohle je moje teta Jenna. -Alaric Saltzman. Těší mě.
Jeremy mi zrovna říkal o té eseji.
Děkuju, že jste mu dal šanci.
To víte, byl to můj první den. Chtěl jsem udělat dojem.
Takže, Stefane,
víš, přemýšlel jsem. Měli bychom začít od začátku.
Dát našemu bratrskému vztahu další šanci.
Kdysi dávno nám to tak pěkně šlo.
Já už nechci, Damone. Nevěřím, že budeš hodný.
Všechny zabíjíš, jsi strašně zlý. Jsi zlý a...
Těžko se imituješ a navíc musím zaujmout tu podřadnější roli.
Můžu dostat kafe, prosím? Co ta flaška?
Jsem nervózní. Držím dietu. A snažím se držet stranou.
Vždycky můžeš odjet, najít si město a udělat si z něj sámošku.
Já to zvládnu.
Díky.
Nemusíš mi dělat dozor.
-Kvůli tomu tady nejsem. -Tak proč jsi přišel?
A proč ne?
Omlouvám se. Tak. Řekla jsem to.
Jestli chceš ten hnusný náhrdelník, nech si ho.
Je tvůj.
Budeš mě nenávidět, když řeknu, že jsem ho zahodila?
-Tys ho zahodila? -Vím, že to zní šíleně,
-ale působil mi noční můry. -Mohla jsi mi ho vrátit.
Proč? Abys ho dala Damonovi?
Kašlu na Damona. Uděláme si manikúru. Kdo má věci?
Moje jsou v tašce.
Eleno, jak dlouho asi bude tvoje hádka se Stefanem trvat?
Už napořád?
Nevím, Caroline.
Proč pořád lžeš, Bonnie?
-Co? -Caroline!
-Já ti nelžu, Caroline. Přísahám. -Říká pravdu.
-Zahodila ho do pole. -Tak to vysvětli.
Emily.
-Kdo je Emily? -Duch.
Takže duch má jméno?
-Caroline, prosím. -Jak to, že mě nenechá být?
Tak fajn, o co tu jde? Proč nejsem součástí tohohle rozhovoru?
Tohle mi děláte pořád.
-To není pravda. -Ale je.
-Ty mě neposloucháš. -To není pravda.
-Jsem čarodějka. -To snad už všichni víme.
Vidíš? O tomhle mluvím. Snažím se ti něco říct.
Ale ty jsi jako hluchá.
Já poslouchám. Kdy neposlouchám?
Jeremy utekl.
-Kam šel? -Domů.
Není to daleko. Dojde pěšky.
Takže ty pocházíš odsud? Jsi z města?
Jsem navrátilec. Na chvíli jsem odjela, ale jsem zpátky.
-Proč jsi odešla? -Kvůli škole.
-A ještě jeden důvod, ten skutečný. -Dobře.
Někdo mi ublížil. Jmenoval se Logan.
-Co ti udělal? -Ve zkratce...
Lhal, podváděl, znovu mě nalákal, a znovu opustil.
Jsi na řadě. Máš smutné vztahové historky?
Ve zkratce... Zamiloval jsem se, oženil se mladý,
žena zemřela.
Jo. To vždycky spolehlivě zabije konverzaci.
Co se stalo?
Tebe, mě a policejní oddělení v Severní Karolíně
by zajímalo to samé. Případ byl odložen jako nevyřešený.
-Proč ses přestěhoval sem? -Změna rytmu, nové prostředí.
Líbí se mi tu. Je tady bohatá historie.
Štěstí.
To spíš zručnost zdokonalovaná po mnoho desetiletí.
-Porážíš mě. -Jistě. Protože jsem lepší než ty.
Jasně, chápu to. Reverzní psychologie?
Je to trošku průhledné, ale obdivuju tvoji snahu.
Máš radši nakrčené čelo a hloubavý výraz?
Teď vážně, jakou hru tu se mnou hraješ?
To je zvláštní otázka,
protože na stejnou se tě ptám už několik měsíců.
-Je to frustrující, že? -Trefa.
Bonnie?
Já prostě nejsem taková.
Chápeš? Nevěřím na strašáky.
Ale jestli na ně věříš, pak dobře.
To mi stačí k tomu, abych tě následovala,
protože jsi moje nejlepší kámoška.
A to říkám i přesto, že Elena je v kuchyni,
kde slyší každé moje slovo.
Nevěděla jsem, jak moc vážné to je.
Ale teď už poslouchám.
-Dobře? -Dobře.
Eleno, už sem můžeš jít. Už jsme skončily.
Je tu až moc napětí.
Co chcete holky dělat dál?
Mám nápad. Proč si neuspořádáme seanci?
-To asi není dobrý nápad. -Ale no tak.
Vyvoláme nějaké duchy.
Třeba taková Emily má co vysvětlovat.
-Co to děláme? -Netuším.
Mlčte a soustřeďte se.
Tak jo, zavřete oči.
Dobře a teď se zhluboka nadechněte.
Bonnie? Přivolej ji.
Emily.
Jsi tu?
To myslíš vážně? "Emily, jsi tu?" Líp to neumíš?
-No tak. -Fajn. Bože.
Emily.
Vyvolávám tě.
Vím, že pro mě máš vzkaz.
Jsem tu, abych ti naslouchala.
-Vážně se to teď...? -Jo, přesně tak.
To byla určitě klimatizace.
Požádej ji, aby ti dala znamení.
Popros ji.
Emily, jestli jsi tu s námi, dej nám další znamení.
Vidíš? Nefunguje to.
Už nemůžu. Končím.
Rozsviť. Prosím tě, rozsviť.
Vydrž, už to bude.
Holky, ten náhrdelník zmizel.
-Co tu děláme? -Sbližujeme se. Chytej.
Jdi na to. Zkus to.
Nezapomeň, kdo tě to naučil hrát.
To bolí.
To je nevýhoda mojí diety, bolí to, když tě někdo praští.
Jsem ohromený, Stefane.
Zábava u pití a šipek, trocha sentimentality u fotbalu
a nakonec koukání na hvězdy.
Co chceš, Stefane?
Nebyla skutečná, Damone.
-Naše láska ke Katherine. -Bože.
Přinutila nás k tomu. Neměli jsme na výběr.
Roky trvalo, než jsem si to srovnal, než jsem pochopil, co nám provedla.
To ne, Stefane.
Dnes večer to nebudeme rozebírat.
Co chceš dělat s Katherininým krystalem?
Jak o něm víš?
Ale prosím tě, věděl jsi, že mi to Elena řekne.
Jak víš, že patřil Katherine? Emily jí ho dala tu poslední noc.
Byl jsem s ní já. Ne ty.
Já jsem byl poslední, kdo ji viděl, Damone.
Co chceš dělat s jejím krystalem?
-Neřekla ti to? -Zabývali jsme se něčím jiným.
Klidně bych ti bez váhání mohl vyrvat srdce z těla.
Jo.
To už jsem slyšel.
Připravuju větší překvápko, Stefane.
Přivedu ji zpátky.
Konec srandy, Caroline.
Pochopila jsem. Už ho ale vrať.
Co? Já jsem ho nevzala.
-Co? Co se stalo? -Nevím.
Nevím. Nejspíš nic. Jeremy, jsi doma?
Holky?
-Bože! -Bonnie?
-Otevřete dveře! -Bonnie? Bonnie!
-Co se to děje? -Bonnie.
-Co se děje? -Zkus otevřít dveře.
-Zkusím dveře na chodbu. -Dobře.
-Bonnie? -Prosím!
-Bonnie! -Otevři dveře!
-Bonnie. Bonnie? -Prosím, otevři!
Bonnie!
Otevři.
Co se stalo? Jsi v pohodě?
Jsem v pohodě.
Neuvěřitelný. Ty jsi to jenom předstírala.
-Caroline, ale no tak. -Příšerně jsi mě vyděsila.
Bonnie?
Jsem v pořádku.
Všechno je v pořádku.
-Jak chceš přivést Katherine zpět? -Vzpomínáš, jaké to bylo předtím,
v tomhle městě?
-Pamatuju si strach a hysterii. -Místní zabíjeli jednoho upíry.
Když si přišli pro Katherine, šel jsem za Emily
a řekl jí: "Udělám cokoli. Řekni si, co chceš. Jen ji ochraň."
Udělala to.
-Jak? -Udělala s pomocí krystalu kouzlo.
A zatímco kostel hořel, Mysleli jsme, že Katherine uhořela.
-Ale nestalo se tak. -Ale já jsem ji viděl vejít dovnitř.
Pod kostelem je hrobka.
To kouzlo ji uzavřelo v hrobce, a to ji zachránilo.
-Chceš říct, že Katherine je naživu? -Pokud tomu tak chceš říkat.
To kouzlo ji na století a půl uvěznilo v kobce.
Ty jsi expert na hladovění upírů, takže jak se jí asi daří, Stefane?
Věděl jsi, že čarodějnice může využít nebeské jevy k tomu,
aby svému kouzlu dodala sílu? Já taky ne.
Ale aby krystalu dodala moc,
využila Emily kometu, která se v tu dobu ukázala na nebi.
A aby ten krystal znovu zafungoval,
musí se ta kometa objevit znovu.
Špatný je, že se ta kometa neukazuje moc často.
A než jsem získal ten krystal, objevilo se pár problémů.
Ale kometa se objevila a já jsem konečně získal krystal.
Pak ho našla Caroline, a teď ho má Bonnie,
takže tak.
Proč by Emily...? Proč by to dělala?
Protože věděla, že si pro ni přijdeme taky.
Musel jsem jí slíbit, že její potomci přežijí.
Vzpomínám si. Zachránil jsi její děti.
Jo. A to mi taky brání rozpárat Bonnie krk
a vzít si krystal zpátky.
No co. Dohoda je dohoda.
Takže...
Chceš si ještě zaházet?
-Nevěřím, že jsem ti na to skočila. -Jsi v pohodě?
-Musím jít. -Jestli odchází, jdu taky.
-Nemůžete odejít. -Ale jo, můžu.
Dneska jsem si šílenýho podvádění užila dost.
Děkuju, že jste mě pozvaly.
-Dál už to zvládnu sama. -Kam jdeš?
-Tam, kde to všechno začalo. -Bonnie.
Bonnie?
Bože.
Emily.
Nedovolím, aby se k němu dostal. Musí být zničen.
Počkej!
-Co se děje? -Nevím. Dveře nejdou...
Co se to sakra děje?
Jdu pryč.
-Co se děje? -Jde o Bonnie.
-Co se stalo? -Emily ovládla její tělo.
-Něco řekla. -Co řekla?
Řekla: "Nedovolím, aby se k němu dostal. Musí být zničen."
-A pak odešla. -Kam myslíš, že mohla jít?
Nevím.
Ke starému kostelu.
Tam vedla Bonnie ve snech.
-Musíme jí pomoct, Stefane. -Dobře.
Zůstaň, kde jsi. Najdu ji.
Ahoj, Emily.
Vypadáš jinak.
-Nedovolím ti to udělat. -Měli jsme dohodu.
Situace se změnila. Musím ochránit svou rodinu.
Já jsem tvou rodinu ochránil. Dlužíš mi to.
Já vím.
-Omlouvám se. -To tě ještě bude mrzet.
Nemáš pravdu. Já jsem mnohem víc k pláči.
Ne, ne, ne. Trumfnul jsem tě. Jsem blázen do vědy.
To ne. Ještě jsme neprobrali střední školu.
Rovnátka, malá prsa.
Brýle, beďary.
Nechceš...
Víš co? Nepozvu tě dál.
-Jeremy. -Tak snad někdy jindy.
Dobrou noc, Jenno.
Našel jsi ty krabice.
A taky tohle.
Já a Logan.
-To je krutý. -Krutý je, že randíš s mým učitelem.
Nerandím s ním.
Zatím.
DENÍK JOHNATHANA GILBERTA
No tak.
To bolí.
Proto piju lidskou krev.
Stefane.
-Ahoj, Emily. -Tihle lidé si to nezaslouží.
Nikdy by neměli poznat takové zlo.
Co myslíš tím zlem?
Emily, přísahám Bohu, že toho budeš litovat.
Nedovolím ti, abys je pustil do světa.
Je?
-Kterou část příběhu jsi vynechal? -Co na tom záleží.
Emily, řekni mi, co jsi udělala.
Abych ji zachránila, musela jsem zachránit i je.
-Zachránila jsi všechny v kostele? -Nejde ochránit jen jednoho.
To je mi jedno. Chci jen Katherine.
Věděl jsem, že ti nemůžu věřit. Tady nejde o lásku, že?
-Chceš se pomstít. -To se vzájemně nevylučuje.
-Damone, tohle nemůžeš. -Proč ne?
Zabili 27 lidí a říkali tomu válka.
-Zaslouží si to. -27 upírů, Damone.
Byli to upíři. Nemůžeš je oživit.
-Tohle město si to nezaslouží. -Nevinné lidi viníš za něco,
co se stalo před 145 lety.
Nejsou nevinní.
Nemysli si, že se to nebude opakovat. Už teď toho ví až moc.
Upálí tu tvou malou čarodějnici a nás taky, jak to zjistí. Věř mi.
Dnes je to jiné.
-Nedělej to. -Neosvobodím je.
Neosvobodím.
-Ne. -Incendia!
Ne!
Ne, ne, ne. Prosím.
Bonnie.
Ne!
Je naživu, ale nemá moc času. Můžu ji zachránit.
Její krk. Uzdravuje se.
-Ahoj. -Bože.
-Co tu děláš? -Máš otevřené okno.
-Chtěl jsem tě upozornit. -To není vtipný.
Dneska jsem ti lhal.
-O čem? -Jak jsme spolu byli v posteli.
-Tulili jsme se a vyděsilo mě to. -Vážně?
Přišel jsi sem, abys mě urážel?
Protože mám za sebou vážně krušný večer.
Ne, já jen že... Nemám tě rád.
Nikdy jsem neměl, ale bylo to příjemné.
-Co? -Být s tebou v posteli. Hezké.
A přemýšlel jsem o tom a říkal si, že bych ti měl říct,
že jsem tu zůstal, protože jsi byla smutná a sama a mně tě bylo líto.
Tak díky, miluju, když si na mně někdo vybíjí dobročinnost.
-Už můžeš jít. -Ne, protože to chápu.
Když je Vicki pryč a moje máma je kdesi s Petem nebo s kým...
Jsem tu sám.
Takže, to chápu.
Katherine mě k ničemu nenutila. Byl jsem si vědom úplně všeho.
Pro mě to bylo skutečné.
Odejdu.
Nechápu, co se mi stalo, Eleno.
Napadl mě a jeho tvář vypadala tak...
Jak se cítíš? Jsi v pořádku?
Jsem v pohodě. Ale ta krev, já to...
Neublížím ti.
Co se to děje, Eleno?
Všechno ti vysvětlím, Bonnie, dobře? Půjdeme pryč.
Bonnie. Bonnie, podívej se na mě. Věř mi.
Neublíží ti.
Pojď. Jdeme.
-Hrozí jí, že se...? -Ne.
Ne, musela by se napít, a pak umřít.
Takže na ni v noci dohlédni, aby se jí nic nestalo,
a až se jí má krev dostane z těla, bude v pořádku.
Řeknu jí pravdu.
Jsi si tím jistá?
Můžu jí věřit.
Potřebuju někoho, s kým si můžu povídat. Nemůžu žít s tajemstvím.
Já vím. Neměla bys.
Zachránil jsi jí život.
Promiň, Stefane. Myslela jsem si, že s tebou nemůžu být, ale ne.
Nemusíš mě odstrkovat.
Zvládnu to.
Ale já ne.
Musím odejít, Eleno.
Zemřelo moc lidí. Stalo se toho tolik.
Cože?
Ne. Vím, že si myslíš, že mě tím chráníš, ale...
Musím.
Neměl jsem se vracet domů.
Byla to chyba.
Už nemůžu být součástí tvého života.
Neodcházej, Stefane.
Prosím.
Nemusíš. Tohle je tvůj domov. Prosím, nechoď.
Sbohem, Eleno.
To jen tak odejdeš?
Neodcházej, Stefane!
Stefane!
-Ahoj, Jenno. -Logane.
Nepozveš mě dál?
UPÍŘÍ DENÍKY l?