בפרקים הקודמים…
מעל מאה שנה, חייתי בסתר, עד עכשיו.
זה סיכון, אך אני חייב להכיר אותה.
למה אתה לא מנצנץ? -כי בעולם האמיתי ערפדים נשרפים בשמש.
אתה יוצא לשמש. -יש לי טבעת. היא מגנה עליי.
שעון הכיס, איפה הוא?
זה אמור להיות שלי. -השגת את שעון גילברט?
אוכל להשיגו. -יופי. נצטרך אותו.
מה זה? -קריסטל מאוד חשוב.
אתה בחור מסתורי, ואני אוהבת את זה, אבל עם מסתורין מגיעים סודות.
אני צריך שתאמיני בי. -אמון מרוויחים.
קרוליין, מה קרה?
כלום. -דיימון פגע בך?
יש חבורות על כול הגוף של קרוליין. -אני מטפל בזה.
ורבנה תחליש אותו אם הוא יעכל אותה.
זה יעזור לך לשמור את ידך על העליונה.
ידעתי שלא אוכל לטפל לך במשקה, אז טיפלתי בשלה.
חמש גופות כולן מנוקזות מדם? -הם חזרו.
איפה הטבעת שלי?
לא תצטרך אותה יותר.
כמה זמן אני פה? -שלושה ימים.
מה אתה עושה?
בזמנים האפלים, כשמעשיו של ערפד
איימו לחשוף או להזיק לגזע כולו…
הם עמדו למשפט…
הם ביקשו לחנך אותם במקום להעניש אותם.
אתה יודע מה יקרה אם אני לא אשתה דם.
אתה תהיה חלש יותר ויותר,
ולבסוף, לא תוכל לזוז או לדבר.
בתוך שבוע עורך יתייבש ותהפוך למומיה.
גופה חיה.
בלי יכולת לפגוע באף אחד. לעולם.
אז, מה, אתה תשאיר אותי במרתף לנצח?
הזרקתי לך מספיק ורבנה כדי שתישאר חלש.
ברגע שהמחזור שלך ייפסק אעביר אותך לקבר המשפחתי,
ואז בעוד 50 שנה, נוכל להעריך מחדש.
אני חזק יותר משאתה חושב. -תמיד היית.
אבל אתה לא חזק יותר מהוורבנה, ושנינו יודעים את זה.
אני מצטער.
זה לא היה חייב להיות ככה.
אני מצטערת. כמעט סיימתי.
זה בסדר. קחי את הזמן.
אני חושבת שיכול להיות שאתה בצרות.
מה עשית?
אלנה ראתה אותי. -אני עבריין שמשתמש בסמים.
בחורה במיטה לא ממש נחשב. מצטער.
ג'נה.
את מודעת למה שקורה למעלה?
אה-הא.
ואין לך התנגדות? -הוא יכל להיות ערמומי יותר לגבי זה.
לפחות שיתאמץ להגניב אותה פנימה והחוצה.
ורק שתדעי, אני לא אהיה בבית בארוחת הערב.
אז את באמת תעשי את זה. את תצאי עם לוגן.
אני אגיע ואענה אותו, כן.
שמעת מסטפן?
לא מאז שהוא השאיר את ההודעה המעורפלת הזו לפני שלושה ימים.
"היי, אממ, אלנה… יש לי משהו שאני חייב לעשות.
אני… אסביר בעוד כמה ימים."
לא התקשרת אליו? -לא.
ואני גם לא מתכוונת.
ואת בסדר עם הכול?
לא, אני לא בסדר עם שום דבר מזה. אבל אני גם לא אבכה על זה.
התכוונתי לכתוב ביומן שלי הבוקר, ואז חשבתי,
"מה אני אכתוב?" אני לא אהיה מהבחורות הפתטיות האלו
שהעולם שלהן נעצר בגלל איזה בחור.
בסדר.
אני אהיה בסדר.
הוא ער. הוא חלש, אבל כדאי
להתרחק מהמרתף… הוא דיימון.
אני לא בטוח עד כמה הוא מסוכן.
אתה הולך לבית הספר? -באתי לפה לחיות חיים,
הגיע הזמן שאחזור אליהם, ולאלנה, אם היא עדיין מדברת איתי.
למה לא התקשרת אליה?
מה אני אמור לעשות, לשקר לה שוב?
אני שונא לשקר לה. איני טוב בזה. היא חושבת שאני מסתיר משהו.
איזה ברירה יש לך? חזרת לפה כי רצית
לחיות חיים נורמלים, עד כמה שתוכל. ידעת שזה יהיה חלק מזה.
אני זוכרת את המסיבה.
דיימון בא מאחוריי…
והוא נישק את הצוואר שלי… או נשך את הצוואר שלי.
התעלפתי.
זה כאילו יש לי חורים בזיכרון לאחרונה.
זה מוזר.
אולי נתתי לו לנשוך אותי. -למה שתעשי את זה?
נוכל לא לדבר על זה?
טוב? אני לא רוצה לדבר על דיימון.
אני לא רוצה לדבר על זה בכלל.
אני רק רוצה לחזור לשגרה.
מה את עושה עם הנר הזה?
אממ…
כלום.
מה זה?
דיימון נתן לי את זה.
או שהוא עמד לתת לי את זה.
כל מה שאני יודעת זה שזה שלי עכשיו. -זה מכוער.
אז תורידי את הידיים החטטניות שלך מזה.
שטיפת המכוניות הסקסית מחר.
נבחרת הפוטבול והתזמורת התחייבו.
טוב, לא כל התזמורת. רק אלו שיכולות ללבוש ביקיני.
אני רוצה שזה יהיה בפנים, סקסי.
כלומר, זה גיוס כספים, למען השם.
בלתי ייאמן.
זה כאילו כלום לא קרה. -היא בהכחשה.
היי.
היי, אתם יודעים, אני חייבת ללכת…
להיות איפשהו עכשיו.
אני כל כך מצטער שלא התקשרתי.
אל דאגה. אני אחיה.
התמודדתי עם דיימון.
והאם התמודדת עם דיימון? -כן.
במשך ארבעה ימים?
יש לך זכות מלאה לכעוס עליי,
אבל אני יכול להסביר לך הכול, בבקשה? -בטח. מתי?
אני צריך להיות בבית אחרי הלימודים, אבל בגריל בארבע?
טוב. -תודה.
סטפן, איפה דיימון? הוא צריך להתנצל ממש ברצינות.
הוא איננו, קרוליין.
מתי הוא חוזר?
הוא לא חוזר.
אני מצטער.
זה דבר טוב, קרוליין.
אני יודעת את זה.
היי, מאט, ראית את סטפן? -לא.
אבל אם את רוצה להעביר קצת זמן, נוכל לשחק.
קדימה, לא שיחקנו מלא זמן.
אני אתן לך להתחיל.
אני מלא בוורבנה.
אני שם אותה בקפה שלי כבר 16 שנה.
הדם שלי רק יחמיר את מצבך.
דיימון? -אז זו הייתה הוורבנה שלך?
יופי לך.
קשר משפחתי מחזיק עד גבול מסוים, הא?
אנחנו לא משפחה דיימון. רק במובן הכי לא מתפקד.
למען האמת, נמנעתי מלהקים משפחה חיה, נושמת ואוהבת בגללך.
אני מניח שלא אוכל לשכנע אותך להביא לי ארנב או משהו?
אני אתפשר על התזונה של סטפן בשלב זה.
אתה יודע שאיני יכול לעשות את זה.
הצלחת, זאק.
אני קורס.
אתה כמו סבא שלך.
הוא גם לא אהב כשבאתי לבקר.
אבל אתה לא מבקר, דיימון.
אתה מופיע, ללא התראה. מזכיר לי שזה לא הבית שלי,
שאתה רק מרשה לי לגור פה.
לעזאזל, שאתה מרשה לי לחיות.
מישהו היה חייב לכסח את הדשא.
באתי להיפרד, דיימון.
תפתח את הדלת, זאק.
תמשיך כך, דיימון.
ככל שתוציא יותר אנרגייה, תלך מהר יותר.
והנה ויקי, רגועה בשירותים,
כאילו זה לא סיפור גדול שהם שוכבים.
כן, אני לא אשקר, אח שלך ואחותי, זה מוזר.
כן.
כמה הוא מאחר?
עוד מעט שעה. אבל הכול בסדר.
מה שאומר שאני לא מדברת על בעיות עם בנים איתך.
יופי. כלומר, זה לא שהיינו חברים הכי טובים או משהו.
אוקיי.
הנה זה בא.
מה אתה חושב על סטפן?
הוא בחור טוב? -למה? מה הוא עשה?
לא משהו מיוחד.
הוא פשוט כזה חשאי תמיד. אני חושבת שיש משהו
שהוא לא רוצה שאדע, מה שגורם לי לרצות לדעת יותר.
כמו זה שהוא רוצח סדרתי ושומר בגדי ליצן בתא המטען שלו?
לא, ברור שלא.
אבל מה אנו יודעים עליו, באמת?
הוא ממש טוב בפוטבול.
קצת מתבודד.
וכמה שאני שונא להגיד את זה, אולי הוא בחור נחמד.
את אתה חושב שאני סתם פרנואידית?
אני חושב שאת צריכה לדבר איתו. -לדבר עם מי?
אני כל כך מצטער שאיחרתי.
מה קרה? -עיכבו אותי.
הכול בסדר? -יש איזה עניין עם דוד שלי.
ולא יכולת להתקשר ולהגיד לי שתאחר בשעה?
טוב. תיהנו לכם.
אני ממש מצטער. זה היה בלתי נמנע. -מה היה בלתי נמנע?
בסדר. -לא. אלנה, בבקשה.
לא, סטפן, אתה לא מבין את זה?
כל שאלה נענית בתשובה מעורפלת.
מה כזה נוראי שאתה מפחד להגיד לי?
אני מכיר אותך.
אלוהים.
אני מצטער? -אני מכיר אותך.
איך זה יכול להיות? -אני חושב שהתבלבלת באדם, אדוני.
לא הזדקנת ביום.
אני מצטער. תסלח לי.
היי, אני יכול לקחת אותך הביתה ונדבר על זה?
זה בסדר?
חכה, מה זה היה?
אני לא יודע. כלום.
נכון, כלום. טוב…
אני חייבת ללכת, סטפן.
תסלח לי.
ניסיתי.
אני כל כך רוצה לתקן את הדברים,
אבל ל אינסטינקט בגוף שלי אומר לי להיזהר.
מה שאת לא יודעת לא פוגע בך.
ערב טוב, שריף.
משהו? -סרקנו את כול הצד המערבי של האגם.
כל המערות ליד המפלים היו נקיות, אין סימני חיים.
אז הם מתגוררים בעיר.
סרקנו את כל הבניינים והמחסנים הנטושים.
חייבים להיות מגורים פרטיים. -זה קשה הרבה יותר לאיתור.
היצורים האלו חכמים, הם יודעים להסתתר.
מישהו שיוצא רק בלילה בסופו של דבר יתגלה.
מה לגבי השעון? -אני עובד על זה.
הכרתי את משפחת גילברט. השעון עובר אצל הגברים במשפחה.
הייתי מתחילה עם ג'רמי. -היי, לוגן.
אני לא מאמין שבאמת באת.
יש לך שעה.
תנצל אותה במלואה.
את בסדר? -ויקי שם?
אל תעני על שאלה בעוד שאלה.
אולי.
מה קרה לך?
אני אומללה.
טוב, את צריכה ללכת לאכול משהו.
ג'נה?
סטפן?
מה אתה עושה פה? -ארוחת ערב.
ג'רמי אמר לי שעוף בפרמז'ן היא מהמנות האהובות עלייך.
ואני במקרה טבח טוב.
זה מתבקש עם שורשים איטלקיים. אני אפילו מכין מוצרלה ביתית.
רק שהערב, זה לצערי, קנוי. סליחה.
אני לא יודעת מה אתה מנסה להשיג.
את רוצה להכיר אותי, נכון?
ובכן, הנחתי שאם תזרקי אותי…
את צריכה לפחות… לדעת את מי את זורקת.
אז בואי נתחיל עם קתרין. -סטפן…
היא הייתה הבחורה הכי יפה שאי פעם פגשתי.
היה לה עור זית מושלם.
והיה לה את הצחוק הזה. זה היה מגוחך.
כלומר, הצחוק שלה גרם לך לצחוק.
והיא הייתה כיפית. היא ידעה ליהנות.
אבל קתרין הייתה גם מאוד חסרת סבלנות, ומפונקת ואנוכית ואימפולסיבית.
והנה בא דיימון.
הוא טוען שהוא היה איתה קודם. אני לא יודע.
אני כן יודע שעשיתי כמה דברים ש… אני לא גאה בהם.
והחרטה הכי גדולה שלי…
זה שלא הצלחתי לתקן את זה לפני שהיא מתה.
אני מתגעגע אליה…
אבל אני כבר לא מוגבל מהאובדן שלה.
זה היה נחמד מה שעשית בשביל סטפן.
מאוד רומנטי. -ובכן, הרגשתי רומנטי.
תראה מה מצאתי.
"אלנה גילברט.
קחי טבלייה אחת כל ארבע עד שש שעות לפי כמה שכואב."
אלו שאריות מתאונת הדרכים.
אז היא לא תרגיש בחסרונן.
לא, לא עם זה. זה ענתיקה.
אני מרגיש כאילו אנחנו תמיד מתמסטלים.
זה היופי בבחירה. -ובכן, אז בואי נבחר שלא.
כלומר, אנו לא צריכים להיות מסטולים כול הזמן, נכון?
אני מקווה שאתה לא מהבחורים האלו
שכשאנחנו יחד, מנסה לשנות בי הכול.
לא.
יופי.
אני קורא נלהב. מעריץ ענק של פיצג'רלד. גטסבי הגדול, יצירת המופת שלו.
אבל אני לא סנוב. אני אוהב גם את גרישם.
אני חושב ש"סיינפלד" זו תוכנית הטלוויזיה הכי טובה ב-50 השנה האחרונות…
אבל "לוסי אהובתי" היא נצחית.
פרק "גביע האהבה" הוא הכי טוב בעיניי.
מעריץ ענק של סקורסזה.
אני יכול לראות את "נהג מונית" שוב ושוב.
הנה, תן לי.
בנוגע למוזיקה, זה די מגוון.
דילן, הנדריקס, פטסי, ווילי, קצת קניה.
יודעת מה? אפילו אהבתי את השיר של מיילי.
תרגיעי.
לא אמרתי כלום. היי, זה בשביל הלחם שום, נכון?
כי אני לא אוכלת שום, אלא אם כן גם אתה תאכל.
את צוחקת? אני אוהב שום.
איי!
את בסדר? -אממ…
כן, אני חושבת.
הפנים שלך. -כן.
אני חושב שנכנס לי משהו לעין.
סטפן.
היי.
סטפן.
אני חושבת שהפרנויה שלי הפכה להזיות של ממש.
חלק מהקסם שלך.
קרוליין.
לא, טיקי, אל תלבשי את בגד הים השלם, טוב? ראיתי אותו עלייך, תסמכי עליי.
נלך על אווירת עמוד חשפניות השנה.
קרוליין.
כן, אולי נשטוף את המכוניות בהילוך איטי.
לא.
קרוליין.
מה… הו, לא, סליחה, אממ…
אז אני אראה אותך מחר.
ביקיני. טוב, ביי.
קישטה.
אלוהים.
אני מתערב שאתה מרגיש די טוב עם עצמך, לא כך?
-לא במיוחד. -ניצחת.
תפסת את הבחור הרע.
עכשיו שום דבר לא ייכנס בינך לבין אלנה.
חוץ מהאמת.
השקרים שלך יתפסו אותך, סטפן.
ככל שתמשיך לשקר לעצמך לגבי מה שאתה.
היופי בזה שאתה שם בפנים ואני פה בחוץ…
הוא שאני יכול ללכת.
בלי הנחות לחברים. בלי חינמים.
בלי אשלם לך אחרי. זה לא ארגון צדקה פה.
לא, זה לא. -היי.
היי.
האירוע נקרא קצף סקסי, אתה יודע?
הרגע ננזפנו?
ונשפטנו, כן. -וואו.
אני מצטערת, נראה לי שתצטרך להוריד את זה.
אני חושב שאת צריכה להיות ראשונה.
טוב.
טוב, אממ…
סליחה, כל כך לא סקסי.
אני לא מסכים.
לא. בלי הערגה המענה הזו.
אני רק צופה. -אה-הא.
הו, טיקי. זה שלך.
למה אני תמיד מקבלת את המכוערות?
רק שיהיה ברור, המכונית שלך גרוטאה.
נוכל לשטוף אותה, אבל היא עדיין תהיה גרוטאה.
אל תהיי גסת רוח.
גסות רוח זה לכער את הכביש עם הגרוטאה הזו.
מה ל… הו, אלוהים. מה ל…
הו, היי.
מה לעזאזל?
רטובה ופרועה, טיק.
כל הרווחים הולכים למחלקת האתלטיקה של בית הספר,
שעדיין מחלימה ממותו הטרגי של מאמן הפוטבול שלהם, ויליאם טאנר.
תושבי מיסטיק פולס מתאחדים ותומכים
באחד משלהם.
תסיים את זה.
קלסי. -תודה לך.
אבל אתה עדיין תצלם את הבחורות בביקיני, נכון?
חמשים ושלושה אחוזים מהאמריקאים צופים בטלוויזיה ללא קול.
תודה על ארוחת הערב. נהניתי.
את זוכרת את הפעם האחרונה שהיינו בחניון בית הספר?
לא. לא זכור לי.
באמת? -כלום.
במיוחד לא זה ששכבנו במיניוואן.
כן. זה היה יום טוב.
מה?
אתה מכניס אליה סבון. -זה בסדר.
שמתי לב שלדיימון גם יש אחת כזו. יש סיפור מאחוריה?
כן, זה ה…
זה הסמל המשפחתי מהרנסנס האיטלקי.
הא.
איזו אבן זו?
היא נקראת לפיס לזולי. -אה.
כדאי שתוריד אותה. תוכל לשים אותה בתיק שלי.
לא, זה בסדר, באמת.
אבל תודה. -בסדר.
אני הולכת להביא מגבות.
בסדר.
היי, נגמרו לנו המגבות והדברים המבריקים האלו.
אני אביא עוד. תשמרי על הכסף.
קרוליין, תעזרי לי.
קרוליין.
תעזרי לי.
זה יעלה 20 דולר. -בסדר.
ראיתי אותך אתמול.
דיברת עם חבר שלי, בגריל.
ובכן, חשבתי שזה מישהו שאני מכיר.
סטפן סלבטור.
לא, זה לא יכול להיות. זה רק המוח שלי שמשטה בי.
איפה אתה חושב שראית אותו בעבר?
כשעברתי לפה, התאחסנתי באחסניית סלבטור.
סטפן רק עבר בדרך לבקר את דודו.
אף אחד מאיתנו לא ידע שהוא פה עד המתקפה.
המתקפה? -דוד שלו נהרג.
נשחט על ידי חיה ביער.
דוד שלו? זאק?
ג'וזף.
מצטערת, אדוני. לא חושבת שאני מכירה את הסיפור.
איך יכולת? כלומר, זה קרה לפני שנים.
סבא, אתה חייב ללכת. אימא רוצה שתהיה בבית.
בסדר?
הוא לא הציק לך, נכון? יש לו אלצהיימר.
לא, הוא היה מתוק.
היי, אדוני, אני מצטערת.
אתה בטוח שהאיש שראית…
שהכרת, שמו היה סטפן סלבטור?
כן.
אני זוכר את הטבעת שלו ואת אחיו.
דיימון. -כן.
סטפן ודיימון סלבטור.
מתי זה היה? -בתחילת יוני, בשנת 1953.
כן. יוני, 1953.
אני אחזור.
קרוליין שחררה אותך סוף סוף?
לא יודעת לאן היא הלכה. היא נטשה אותי.
היי, הבנתי מקודם שלא היה לי מושג שהמשפחה שלך מאיטליה.
לא? שם המשפחה סלבטור לא הדליק לך נורה?
נכון. ברור.
יש עוד ממשפחת סלבטור במיסטיק פולס?
דוד שלי, זאק. -לאן כל השאר הלכו?
התפזרו להם.
למה?
אני רק מנסה ללמוד עוד עליך.
לאן את לוקחת אותי?
אנו לא יכולים להתחבא בחדר שלך כל הזמן.
ברוך הבא למקום החגיגות השני האהוב עליי.
מה, בית הקברות?
כן, זה מגניב, לא?
יו, ויק. -מה קורה, ג'רד?
את עושה בייביסטר, דונובן? -זה ג'רמי. הוא בסדר.
תעשני.
תודה.
המכונית שלך הייתה מוכנה לפני שעה. -ולמה את אומרת את זה בקול?
היי. אלנה, נכון?
לדעתי פגשתי אותך פעם כשהיית בת תשע.
רמת הבגרות הרגשית שלך כשהיינו יחד.
אווץ'. חשבתי שאנחנו מתקדמים.
הוא מספיק חביב עלייך כדי שאוכל לבקש ממנו טובה?
אם אעשה לה טובה, אתחבב עלייך שוב?
התשובה היא אולי מהוסס לשתי השאלות. -סגור. רגע.
בתנאי אחד, ארוחת ערב היום, בבית שלך.
בסדר. אבל אתה אוכל שאריות.
הו.
מה את צריכה?
יש לך גישה לסיפורי חדשות ישנים, נגיד, משנות ה-50?
בתחנה. עם הארכיון והאינטרנט, יש לנו כמעט הכול.
יש עבודה שהייתי צריכה כבר להגיש. אתה תציל אותי.
אני הולך לשם עכשיו.
בואי נלך.
אם מישהו ישאל…
את לא יודעת לאן הלכתי. אני לא רוצה שקרוליין תדע שהלכתי.
קרוליין.
הצילו.
קרוליין.
דיימון?
אלוהים.
מה זה?
איך ידעתי שאתה פה?
כי רציתי שתדעי.
מאוד, מאוד.
תני לי לצאת מפה. בבקשה.
נשכת אותי. -אהבת את זה, זוכרת?
למה אני זוכרת את אותו הדבר, אבל בדרכים שונות?
את זוכרת מה שאני רוצה שתזכרי.
ועכשיו כשהוורבנה יצאה לך המערכת…
את לא תזכרי מה את עומדת לעשות.
מה אני עומדת לעשות?
את תפתחי את הדלת.
לא.
לכי מפה. רוצי. עכשיו!
רוצי.
תורנות מטאטא. -מה?
צריך לנקות את המדרכה. -זו שטיפת מכוניות.
המדרכה כבר נקייה. -אבל לא יבשה.
ולמה אני עושה זאת?
קרוליין הבריזה, אז זה אומר שאני אחראית.
מהמם.
שמישהו יתקשר למכבי האש.
בוני.
היי. -מה קרה הרגע?
היית בסוג של טרנס.
אני עשיתי את זה?
אני חושב, כן.
אף אחד אחר לא ראה, נכון?
לא? אל תספר לאף אחד.
בבקשה.
הפכנו את הארכיון לדיגיטלי בשנה שעברה.
את יכולה לשלוף את כל הצילומים שיופיעו על המסך.
מה בדיוק את מחפשת?
תקרית מ-1953, אם היא בכלל קרתה.
באכסניית סלבטור הישנה… -סליחה, רק רגע.
כן? שרפה? בסדר. תכף אגיע.
אני חייב ללכת. את מאמינה שיש חדשות לסקר בעיר הזו?
תשתמשי במילות מפתח כדי לחפש במאגר המידע. קל לנווט בו.
ובריידי ממחלקת טכנולוגיה יעזור לך במה שאת צריכה.
טוב. -בסדר?
היי. תוכלי לזרוק עליי מילה טובה לג'נה?
אין בעיה. -בסדר.
בהצלחה.
מה? -אני מסטול בבית קברות.
לא אכפת להם, הם מתים.
אתה יודע מה? אני אעלה את זה רמה.
היי, טוני.
נחמד.
ויקודין מוויקי.
תודה לך, אלנה גילברט, מי שלא תהיי.
לקחת את זה מהבית? -היא לא השתמשה בזה.
היא תשים לב אם הם ייעלמו. זה לא לעניין.
זה לא סיפור, ג'ר. -זה קצת כן, ויק.
לעזאל, אחי.
ויקי הביאה את משטרת המסיבות. -שתוק, טוני.
סליחה, לא התכוונתי להכעיס אותך.
למה אנחנו חוגגים בבית קברות עם לוזרים?
אלו החברים שלי.
הם מבזבזי מקום, אסירי עולם של עיירה קטנה.
כן? מה אני?
את שונה, ויק. -לא, אתה שונה.
אתה הילד עם הבית הגדול שמתפרע כי ההורים שלו מתו.
נחש מה, אתה תתגבר על זה. תאסוף את עצמך, תמשיך הלאה,
ויום אחד תספר לילדים שלך סיפורים על התקופה האפלה שלך כשגדלת.
ואני עדיין אהיה פה, אמלצר בגריל, אחגוג בבית הקברות
עם מבזבזי מקום, אסירי עולם של עיירה קטנה.
לך הביתה, ג'רמי.
אם אני ארצה להרגיש חרא עם עצמי, פשוט אחזור לטיילר.
היי, ראית את אלנה?
לא, לא לאחרונה.
אתה חושב שהיא הלכה הביתה? -לא בטוח.
תודה. -היי.
כן? -אני לא אומר את זה בשבילך.
אני אומר את זה בשבילה. אבל היא מעריכה אמון.
אז מה שאתה מסתיר ממנה…
ככל שתנסה להסתיר את זה, ככה היא לא תעצור עד שהיא תגלה את זה.
כאן פרנקלין פל, מדווח לכם מאכסניית סלבטור,
היכן שתקיפת חיה אכזרית, נגמרה בטרגדיה.
היי, הם מביאים את הגופה. תראה אם תצליח להתקרב.
זה האחיין?
לא ראיתי אותך בשטיפת המכוניות.
עזבתי מוקדם.
מותק, את בסדר?
יש משהו שאת רוצה לדבר עליו?
זה קשור לבנים?
אימא, אם ארצה לדבר על בנים, אתקשר לאבא.
לפחות הוא יוצא עם אחד בהצלחה.
זאק!
אלוהים. לא, זאק.
יומני היקר, אני לא מהמאמינים.
אנשים נולדים, הם מזדקנים, ואז הם מתים.
זה העולם שאנו חיים בו.
אין קסם, לא מיסטיקה, לא חיי נצח.
אין דבר שקורא תיגר על החשיבה ההגיונית.
אני לא יודעת מה קורה לי.
אני יודעת, יקירתי.
הו, סבתא.
לוגן?
אנשים אמורים להיות מי שהם אומרים שהם, ולא לשקר,
או להסתיר את האני אמיתי שלהם.
מה אתה עושה פה? -היי, גבר.
רק חיפשתי את השירותים.
זה בלתי אפשרי. אני לא מהמאמינים. אני לא יכולה להיות.
אבל איך אני יכולה להכחיש את מה שמולי?
מישהו שלעולם לא מזדקן.
שנת 1953.
לעולם לא נפצע.
אלוהים. היד שלך. זה עמוק? כמה גרוע זה?
מישהו שמשתנה בדרכים שאי אפשר להסביר.
היי… אתה בסדר? העיניים שלך.
הפנים שלך.
בחורות ננשכות.
מה זה? מה קרה לך? -זה כלום.
גופות מנוקזות מדם.
היא אמרה איזה חיה זו הייתה? -היא אמרה שזה היה ערפד.
דונובן?
לא, אני בסדר.
לא אני. -לא אני.
לא אני.
ויקי.
היי, גבר, אתה בסדר?
בואי לפה.
-אתה לא נראה טוב.
תתקרבי.
יש לי משהו…
שאני חייב להגיד לך…
וואו.
תפסתי אותך. זה בסדר.
מה אתה? זה בסדר.