"יומני היקר, היום הוא היום האחרון ללימודים.
הקיץ מתחיל.
אבל החדשות הכי חשובות הן שמנואלה ואני...
הוזמנו לבריכה בבית של דניאל.
"לרגע הזה אני מחכה כבר חודשים.
אולי הפעם הוא יבחין בי..."
אלווירה!
את יכולה להעיר את הנכדה שלך? אני מאחרת.
מליסה, תזדרזי! את תאחרי לבית הספר!
אלווירה?
מה את עושה? את לא שומעת אותי?
את מוכנה בבקשה לעשות את זה?
אני מאחרת ועוד לא גמרתי להתכונן.
מצטערת.
בסדר, אני אעשה את זה בעצמי.
איזה בלגן!
-השעון מצלצל, חמודה. -צאי החוצה!
מצטערת, מתוקה שלי, אבל את תאחרי לבית הספר.
לכי מפה.
בארבע אחר הצהריים התייצבנו שם.
קיץ
כל הדרך רציתי לעצור ולחזור.
הלב שלי פעם בחוזקה.
-חכי, אל תצלצלי. -למה?
עדיין מוקדם.
לא, טיטי אמרה לי לבוא בארבע.
תרגישי.
-אני לא מרגישה כלום. -את צוחקת?
הלב שלי תיכף מתפוצץ. בואי נלך מפה.
בחייך. את רודפת אחריו כבר שנה. עכשיו הוא סוף סוף...
אני נראית היום נורא.
אל תהיי מגוחכת. את נראית נהדר.
ואם הוא יגלה שאני לא יודעת לשחות?
-תתרחקי מהבריכה. -ואם הוא ינשק אותי...
-ויגלה שזו הפעם הראשונה שלי? -השתגעת?
אחרי כל האימונים שעשינו?
-מי זאת? -מי?
-היחידה ששווה זיון. -היי, הגעתן.
אל תיתן לה לברוח. תפוס אותה, פטריציו.
לא, עזוב אותי, בבקשה. תוריד אותי, אל תהיה בן זונה!
-היי, מנואלה. -מנואלה זו אני.
אני מליסה.
-טוב, אז היי, מליסה. -קדימה, דניאל.
תסלחו לי.
אני...
בני זונה, הנעליים שלי!
הנעליים האלה עלו לי 200 אירו.
-מי זאת הבחורה ששוכבת שם? -לוויניה, חברה של ארנלדו. כלבה.
שלא תעזו לזרוק אותי למים כמוה. אני אכסח לכם את הצורה.
אהובתי...
אני הולכת לשם.
תיזהרי. הם יזרקו אותך למים.
לא, היא לא יודעת לשחות!
תעזרו לה! תעשו משהו!
פחדת?
אני? לא.
חשבתי שאת יודעת לשחות.
אני באמת יודעת לשחות, אבל נבהלתי פתאום.
מה? הרגע אמרת שלא פחדת.
אחר כך לא פחדתי.
את כן פחדת.
בואי. אני אראה לך את המקום הכי יפה בגן.
אז את לא יודעת לשחות. אם תרצי אני יכול ללמד אותך מתישהו.
את יכולה לבוא כשלא יהיו פה כל האנשים האלה.
-נו? -נו מה?
תבואי?
-כן. -מוצא חן בעינייך פה?
כן.
ואני מוצא חן בעינייך?
-קצת. -מה אבא שלך עושה?
הוא מהנדס.
-בונה כבישים? -לא, הוא מהנדס קידוח.
הוא עובד על אסדת קידוח באמצע האוקיינוס ההודי.
בעוד שנה הוא חוזר.
ואמא שלך?
היא מוכרת שמלות כלה.
-יש לך אחים או אחיות? -לא. יש לי חברה.
-את בוטחת בה? -כן.
-ואת מספרת לה הכל? -כן.
מה תספרי לה עליי?
אני לא יודעת.
את נראית כמו ילדה קטנה.
בת כמה את?
בת חמש עשרה וחצי.
-יש לך חבר? -לא.
לך יש?
-מה? -חברה.
לא, אין לי חברה.
את בתולה?
כן.
-כמה בנים נישקו אותך? -שניים.
ומי מהם מצא חן בעינייך יותר?
הראשון.
קומי.
מה את בעצם רוצה ממני?
רוצה להתנשק איתי?
כן.
אז תנשקי לי את הזין.
שימי אותו בפה שלך.
מה את עושה?
אולי בפעם הבאה תוכלי להתנשק איתי בפה.
אחרי אותו יום לא ראיתי אותו יותר.
זה היה קיץ קודר, של דמעות חנוקות.
חיכיתי לשיחת טלפון שלא הגיעה אף פעם.
רציתי להיעלם. לעוף רחוק רחוק.
כמו אבא שלי. לקצה השני של העולם.
סתיו
אל תעשי כזה פרצוף. תירגעי.
מעניין מה את היית עושה. אחרי מה שקרה, הוא נעלם.
הוא לא חושב עלייך. תשכחי אותו.
לא אמרתי שאכפת לו ממני. לי אכפת ממנו.
וכל יום זה נעשה גרוע יותר.
בואי.
-בוקר טוב. -בוקר טוב.
בבקשה, גבירות צעירות.
שמחנו מאוד לחכות לכן. נכון?
בדיקת נוכחות.
-אדמו אליזבטה? -כן.
-בוציני מנואלה? -כן.
-קלדירון קלליה ולאו?
-כן. -כן.
דה-אנג'ליס מרקו?
יום ראשון ללימודים.
אני כל כך לחוצה.
תלמיד חדש. התחלה מצוינת.
אני חייבת לראות אותו, אבל הוא איננו.
בשביל כולם החופשה נגמרה, אבל לא בשבילו.
אני מרקו דה-אנג'ליס.
אתה יודע שאני אמור להעיף אותך החוצה?
לא, לא, זה קל מדי. תיכנס. תמצא לך מקום.
אני מנסה לשנוא אותו על מה שהוא עשה לי,
אבל אני לא מצליחה. אני עדיין אוהבת אותו.
המקום החביב עליי. קוראים לו "כיסא המוות".
הוא חתיך.
איזה אפס.
אתה קשוח. בוא ניתן לך ציון ראשון.
איזה "נכשל" נחמד.
הוא לא מבין עד כמה הוא מוצא חן בעיניי.
למרות שהוא השפיל אותי, הייתי סולחת לו.
לו רק יכולתי לחבק אותו חזק, פעם אחת, הוא היה מבין.
צלצל אליי, אהוב שלי.
צלצל אליי, צלצל אליי.
-אחת. -אני אענה!
שתיים.
שלוש.
כן, כאן בוקר.
אני כבר קוראת לה. מה שלומך?
מליסה, מהר. זה אבא.
מליסה, תפתחי. זה אבא.
למה אתן תמיד נועלות את עצמכן בפנים?
את מי אתה רוצה קודם, את אמא שלך או את הבת שלך?
אבא, אתה יודע שחלמתי עליך?
כן. היינו בפריז. אבל זה היה בבית שלנו.
לא פשוט יותר שתשתמשי בחדר האמבטיה שלך?
-אני מתנהגת יפה. תתנהג יפה גם אתה. -לפחות אל תנעלי אותכן בפנים.
לא, אני מתחננת! אל תעשני בבקשה.
-זה מפריע לי באמבטיה. -אני עדיין מחכה לאימיילים שלך.
כן, כן, כן, אני כבר מפסיקה.
תשמעי, זאת הסיגריה האחרונה. אני נשבעת.
כן, אני מעבירה לך אותה.
שלום, חמוד.
מובן שאני לוקחת את התרופה שלי.
למה אתה תמיד אומר אותו דבר?
ועוד אומרים שזקנים מדברים שטויות.
"יומני היקר, המשפחה שלי היא אסון.
אבא שלי רחוק נורא, ואמא לא מבינה כלום.
למרבה המזל יש לי את סבתא ומנואלה, החברה הכי טובה שלי."
היי, תאטי קצת.
את לא צריכה לפחד איתי. אף פעם.
כן, אבל תיזהרי.
-את בוטחת בי? -כן, את גדולה.
אני שונאת חינוך גופני,
אבל בטוח שמנו שונאת את זה יותר ממני.
לפחות לא צריך ללמוד.
השנה אני משתוקקת למשהו אחר.
בכל יום אני מקווה להיתקל בו בבית הספר.
בינתיים זה קרה פעמיים, במסדרון.
הוא לא ראה אותי, או שהעמיד פנים שהוא לא רואה אותי.
זה מוזר, אני מרגישה את הגוף שלי יותר מקודם.
זה מוצא חן בעיניי.
אבל הייתי שמחה יותר אם זה היה איתו.
מה קרה, נעמד לך?
אבל הסתדרת יופי. מי היה מתאר לעצמו?
אל תדאג. הן סתם מקנאות.
אני רוצה אותו. אני בטוחה בזה.
כן, הלכתי לראות את זה שדיברת עליו.
הוא נראה כמו בית כלא.
לא, ראיתי מקום אחר.
מפואר. רגע. חכה רגע.
הנה.
"סביבה ברמה גבוהה.
"צוות רפואי מיומן."
אלף שמונה מאות.
לא, עוד לא דיברתי איתה.
אתה יודע שלא קל איתה, נכון?
אולי אתה תדבר איתה?
בסדר, בסדר. אני אנסה.
מליסה?
כן, היא תקבל את זה קשה בהתחלה. אבל...
אתה יודע איך זה עם ילדים.
אל תדאג בקשר לאופנוע. לא נכנעתי.
אבל היא נוסעת בזה של מנואלה.
כן. היא רצתה להתחיל ללמוד לשחות.
הפעם נראה ש... היא נחושה ללמוד.
הלו? אתה שומע אותי?
הלו? הלו?
אלווירה.
השאלתי אותו למליסה, אבל עכשיו אני צריכה אותו.
אני יוצאת לשתות תה עם חברים.
איך את יכולה לחיות בבלגן הזה?
בחדר שלי אני יכולה לעשות מה שאני רוצה, לא?
קחי, זה היה בסלון.
מצטערת. זה לא יקרה שוב. אני מבטיחה.
למה את יוצאת בשעה מאוחרת כל כך? את רוצה שאני אבוא לאסוף אותך?
אל תטרחי. אני אסע באוטובוס.
לא. קחי מונית.
מונית עולה כסף.
שטויות. עליי. אל תגרמי לי לדאוג לך.
אחר כך אני רוצה לדבר איתך.
לא עכשיו, את עסוקה.
קדימה, דברי. החברים יחכו.
-לקחת את הכדור שלך? -כן.
לא, לא לקחתי אותו.
אבל זה ענייני.
לא, זה עניין של כולנו.
אין לך מושג כמה זה עוזר לך עם הלב שלך.
אמא שלי שונאת את סבתא. לפעמים נדמה לי...
שהיא מקנאה בקרבה בינינו.
למרבה המזל היא לא יכולה להפריד ביני לבין מנו. אני מתה עליה.
מנו אומרת שאני צריכה לתפוס אומץ...
ולדבר עם דניאל פנים אל פנים.
הם אומרים שדניאל כבר פה.
תסתכל עליי.
תסתכל עליי. תסתכל עליי.
את לא מליסה?
גדלת. אני בקושי מזהה אותך.
בת כמה את?
אני כמעט בת שש עשרה.
בואי.
ארנלדו, אתה זוכר את מליסה?
מליסה...
את נראית טוב גם כשאת יבשה. ברכותיי.
בואו נשתה משהו לכבוד הפגישה המחודשת.
-לוויניה, את בסדר, חומד? -לא, אני רוצה ללכת. נמאס לי.
חשבת עליי?
אני רוצה לשאול אותך משהו. אבל לא כאן.
רוצה לבוא איתי?
בואי.
את אפילו יותר יפה מאשר היית בקיץ.
אפשר לשאול אותך שאלה?
את רוצה להתנשק איתי?
את עדיין בתולה?
כן.
את רוצה לעשות את זה איתי?
אני כל כך רוצה אותך.
תלבשי את זה.
אני אוהבת אותך.
אני אוהבת אותך. אני אוהבת אותך.
אני לא אוהבת אותך.
את טיפשה.
מי שאל אותך?
אבא, אבא היקר.
כמה הייתי רוצה שתהיה פה.
הייתי אומרת לך: "לך לבית של דניאל. תירק לו בפנים.
"תוריד אותו על הברכיים. תן לו מכות.
"תשפיל אותו כמו שהוא השפיל אותי".
למה רק גברים מסוגלים להתנהג ככה?
מעכשיו אני נשבעת שגם אני אתנהג כמוהם.
אחשוב רק על העונג שלי.
אתייחס לכולם אותו דבר.
לא אתחשב בכלל ברגשותיהם.
לא אבחין בכלל מי עומד מולי.
בתך, מליסה.
על מה את מדברת?
לא. אני מכירה אותך, דריה.
כבר החלטת על הכל.
את יודעת מה, דריה?
אני בוודאי ארגיש שם יותר בבית מאשר פה.
תשומת הלב שלך עולה לי על העצבים. אני יודעת שאת כנה,
אבל זה בכל זאת מעצבן.
אני חושבת על מליסה.
היא באמת קשורה אליי.
גם אליי.
את בטוחה?
למה את מתייחסת אליי ככה?
את בטוחה שמותר לעשן שם?
-אחרת אני לא הולכת. -טכנית, את לא אמורה לעשן.
אבל כולם עושים את זה, אז הם מעלימים עין.
למרבה הצער. את יודעת כמה זה מזיק לך.
ואת לא יודעת כמה זה עושה לי טוב.
"יומני היקר, אמא שלי שלחה את סבתא שלי לבית אבות."
-לעזאזל, איזה מבול. -תני לי את המטרייה.
"היא קיבלה את ההחלטה הנתעבת הזאת בלי לשאול אותי.
אני בכלל לא חשובה לה.
כשאבא יחזור לחג המולד...
נחזיר אותה הביתה, והיא תישאר איתנו לנצח."
את מוכנה לתת לי את המטרייה? קדימה.
אלווירה, מה את עושה? את תירטבי כולך.
למה את מתנהגת ככה, חומד?
את יודעת שסבתא חולת לב.
היא צריכה להיות במקום שבו יטפלו בה.
נו, באמת.
תודה.
בוקר טוב.
נו, מה העניין עכשיו?
תתעודדי, ילדה.
נו? נחמד, לא?
צבעים חמים.
האחיות כאן מקסימות.
זה כמעט עושה לי חשק לעבור לכאן בעצמי.
איפה השקעים?
אה, הנה שקע אחד.
-המנורה מחוברת אליו. -אנחנו צריכים שקע כפול.
חייב להיות כאן משהו.
מצאתי. הנה שקע כפול.
-איזה סדר וארגון. -נכון?
הבית הוא היכן שנמצא מכשיר הסטראו.
הוא שינה את חיי.
סבתא...
אני הולכת לקרוא לאחות הראשית.
מליסה.
אל תהיי עצובה, מליסה.
שום דבר לא ישתנה בינינו.
את יכולה לבוא אליי מתי שאת רוצה,
ואני אכין לך תה נפלא.
באמת לא מפריע לך לעבור לכאן?
"גן העדן הוא היכן שאני נמצא". סבא שלך נהג לומר זאת.
הוא היה אנוכי להדהים.
עכשיו תראי מה נעשה.
קודם כל ניפטר מהשמיכה הזקנה והמגעילה הזאת.
ראית?
זה כבר נראה שונה.
לא צריך הרבה.
סבתא. סבתא...
אל תבכי, חומד.
-זאת לא פרידה לנצח. -אבל את זו שבוכה.
מוזיקה.
התבשילים האהובים עלייך.
ריזוטו פטריות או פאייה?
שום דבר.
אל תטרחי בשבילי. את רק הורסת הכל.
למה את מתייחסת אליי ככה, חומד?
היא באמת הפריעה לך כל כך?
עכשיו יהיה לך טוב.
סוף סוף המאפרות שלך יהיו נקיות.
את כועסת עליי?
אני מתה על סבתא.
בלעדיה הבית הזה יהיה ריק.
תאמיני לי, אני אתגעגע אליה יותר ממך.
אז בואי נחזיר אותה. עכשיו.
חומד...
שם טוב לה יותר.
אפילו פגשתי את השכנים שלה. אנשים מקסימים.
אבא בחיים לא היה מסכים לזה.
אבל הוא הסכים. קיבלנו את ההחלטה יחד.
שקרנית.
מליסה.
תישארי איתי קצת.
"יומני היקר, אמא שלי היא מפלצת. ואבא שלי?
הוא שיתף איתה פעולה?
קשה לי להאמין.
ואם זה נכון?
הייתי רוצה להתמרד, אבל אני לא יכולה לעשות שום דבר.
אני בכלל לא נחשבת."
איך הלך עם סבתא שלך? אני בסרט עם אמא שלי...
איזה שעמום. מנו
"עכשיו אני לבד. לגמרי לבד.
כעס. כעס.
גועל. כעס. גועל..."
אני לא מאמינה. מרקו, החדש, כאן.
הוא כזה חתיך. להגיד לו שלום?
למה את לא עונה לי? טוב,
אל תשכחי שמחר יש לנו בוחן באיטלקית. ביי.
"היום יום ההולדת שלי.
אמא נתנה לי מתנה שאני בחיים לא אפתח.
אבא התקשר כשהייתי בחוץ ולא ניסה להשיג אותי שוב.
היה נורא להתעורר בלי סבתא.
הבית ריק בלעדיה."
היום לא תקבלו ציונים.
בואו נקרא את העיתון.
"לפי סקר שנערך לאחרונה,
"75 אחוז מהאיטלקים הם קתולים מאמינים".
"אני בת שש עשרה. אני כבר לא ילדה.
אני רוצה להתאכזר לעולם כמו שהוא מתאכזר אליי."
אפשר להפריע לך עם האיפור, טיטי?
את מאמינה במשהו? אני, למשל, אגנוסטיקן.
בבית שלי כולם הולכים למיסה.
וגם במהלך המיסה את מתעניינת רק באיפור שלך?
-והתאומים, מה? קתולים? -אנחנו פנתאיסטים.
כמו פריס הילטון.
"זה פשוט מאוד. מתגרים, מפתים, משתמשים...
וזורקים. כל אחד לוקח מה שהוא רוצה."
ואת, מאמינה?
במה?
באלוהים, למשל. אתם דתיים, בבית?
אמא כן...
אבא לא.
לגבי עצמי, אני לא יודעת.
אבל את בטח מאמינה במשהו.
אני מעדיפה לחשוב שיש אלוהים.
מישהו שאפשר לבטוח בו ושמקשיב תמיד.
מישהו שיודע הכל...
ולא צריך להסביר לו שום דבר.
זה יותר טוב מיומן.
אם היה אלוהים זה היה יכול להיות נהדר. אלוהים לא בוגד.
אבל דניאל כן!
אם היה מבחן לחוסר בגרות,
היית עוברת אותו בהליכה.
את עדיין חושבת עליו?
אם הייתי בחור, לא הייתי מוותרת על בחורה כמוך.
היית אוהבת אותי?
עד יום מותי.
הייתי נותנת לבחור הזה סטירה.
האמת היא שהוא עשה דבר טוב.
-מה, בהתייחסות המגעילה שלו אלייך? -עכשיו אני יודעת מי הוא באמת.
קל מאוד להתנהג כמוהו. בואי. אני אראה לך.
בוקר טוב.
-פעמיים מילקשייק. -יש לכם בננה ספליט?
לא, אני מצטער.
חם פה, לא?
מוצא חן בעינייך, הבחור הזה?
-זה? השתגעת? -היית רוצה לשכב איתו?
בחיים לא.
גם אני לא.
אבל הוא היה מת להשכיב אותי.
ראית איך הוא מסתכל עליי?
לא.
המילקשייק שלכן.
עכשיו אני הולכת לשגע אותו.
רוצה להתערב?
תפסיקי עם זה.
ככה דניאל עושה את זה. כמוני. שימי לב.
מה הוא עושה?
הוא הכניס יד לכיס.
-למה? -נסי לנחש.
מה את מנסה לעשות?
-טוב, אני הולכת. -גם אני.
בואי.
ראית? היה קל, נכון?
את לא שפויה.
אף אחד לא יפגע בי יותר.
אשלוט בכאב באמצעות הכעס שלי.
חתכתי את הפנים שלי בסכין גילוח.
זה כאב נורא, אבל עמדתי בזה.
אני חזקה.
אני לא בוכה. אני לא בוכה. אני לא בוכה.
אבא התקשר אליי סוף סוף, כדי להגיד שהוא לא בא לחג המולד.
חורף
אלווירה. מליסה!
-סליחה שאיחרתי. -שטויות.
את נראית נהדר.
מליסה, מהר, סבתא פה.
סבתא!
מליסה.
אהובה שלי, אהובה שלי. שלי, שלי, שלי.
היי, מה קרה לכורסה שלי?
זאת לא מוצאת חן בעינייך? היא הרבה יותר נוחה.
היא מכוערת.
לא, זה דגם מפורסם.
אחד הלקוחות של גב' אדל המליץ לי עליו.
איך נשרטת ככה?
זה שום דבר.
מה בישלת בשבילי?
חכי.
זה כמעט מוכן. צריך רק לחמם את זה.
רוטב סויה או רוטב צ'ילי?
קודם כל תה. את יכולה להכין לי, מליסה?
-תה תפוחים? -כן.
טוב...
למליסה יש בעיות.
היא עוברת תקופה קשה.
על מה את מדברת?
לי היא נראית די מאושרת.
את מסתכלת לפעמים על הפנים שלה?
ודאי.
מליסה עדיין ילדה. אפילו חבר אין לה עדיין.
אני חושבת שאת צריכה להקדיש לה יותר תשומת לב. אני מכירה אותה.
ואני לא?
בבקשה, סבתא.
-מה? ובשבילי שום דבר? -מליסה.
החדר שלי...
היא הפכה אותו למזווה.
טוב, בסדר, אבל האוכל יהיה מוכן בעוד שש דקות.
ידעתי שזה יהיה כאן.
אני הולכת להראות לך משהו שלא ראית אף פעם.
ידעתי שהיא לא תמצא את זה.
יופי. עכשיו תסגרי את הדלת.
סבתא...
את יפה כל כך.
ככה הוא רצה אותי.
-סבא? -לא, עוד לפניו.
הייתי רק מעט מבוגרת ממך.
שתיים...
שלוש...
ארבע...
חמש...
ברחנו יחד לפריז.
היית מאוהבת?
רק בלילה.
הוא לא הבין אותי בכלל.
רק את הגוף שלי.
ואני הבנתי את הגוף שלו.
במהלך היום תיעבתי אותו.
אבל לא יכולתי לשלוט בעצמי.
הוא היה בוגד בי.
הוא היה משפיל אותי.
ואז, בנשיקה אחת...
הייתי סולחת לו על הכל.
ערב אחד הוא לא חזר.
עזב עם אישה אחרת. בלי לומר מילה.
אבל הוא השאיר את האקדח שלו מאחור.
חשבתי לי: "לירות בעצמי, או לירות בו?"
אבל במקום זה מצאתי את עצמי מול מראה.
והתחלתי להבריש את השיער שלי ככה.
הברשה...
אחרי הברשה...
התלתלים שלי הותרו בזה אחר זה.
לאן הגענו?
לשלושים וארבע.
אבל למה חייבים להגיע עד מאה?
מפני ש...
בהברשה המאה השיער שלי חזר להיות חלק.
הסתכלתי על עצמי.
כבר לא היתה לו שום השפעה עליי.
הייתי אדם אחר.
שלושים וחמש, שלושים ושש...
שלושים ושבע, שלושים ושמונה...
שלושים ותשע.
יומני היקר, שנה חדשה התחילה.
שנה חדשה, מליסה חדשה.
אני הולכת להיפטר מכל מה שכבר לא מוצא חן בעיניי.
ולמצוא אהבה, והנאה,
ומתיקות, ותשוקה.
כן?
זה דניאל.
-היי. -"היי", זה הכל?
-מה עוד אני אמורה להגיד? -מה דעתך על:
"הרבה זמן לא התראינו,
-"איפה היית, דניאל?" -בסדר.
איפה היית?
ואת?
-איפה היית את? -בשום מקום.
התגעגעת אליי?
כי אני התגעגעתי אלייך.
אפשר לשאול אם את רוצה לבוא אליי? עכשיו?
כדי לעשות אהבה.
-כמו הפעם האחרונה, אתה מתכוון? -הרבה יותר טוב.
יש לי הפתעה בשבילך.
מליסה...
את עדיין על הקו?
מליסה.
רוצה לבוא?
כן.
מליסה...
באמת השתנית.
זאת ההפתעה?
לא.
זה הרבה יותר מזה.
תעצמי עיניים.
עכשיו חכי כאן. אל תזוזי.
תישארי פה.
דניאל?
אל תפקחי עיניים.
הוא ההפתעה?
למה, היא לא מוצאת חן בעינייך?
חשבתי שאתה רוצה להיות איתי.
חכי, חכי.
שלוש זה מספר נהדר. את תראי. את תאהבי את זה.
גם לי יש הפתעה. אני הולכת.
מליסה, אל תתנהגי כמו תינוקת.
תינוקת?
תינוקת, אה?
אני תינוקת?
את תינוקת מדהימה.
אני אראה לך איזה תינוקת אני.
למה אתה פה?
החברה שלך לא יודעת להפשיט אותך ככה?
תקשיב.
יש לי רעיון.
מעכשיו...
אני החברה שלך.
תסתמי את הפה.
תגיד לי אם זה מוצא חן בעיניך.
תראה איך עושים את זה, דניאל.
דניאל וארנלדו יחד? מה את אומרת? השתגעת?
אין לי מושג מה קרה לי.
פתאום משהו נשבר בי בפנים.
זה היה כעס. רציתי ללמד אותם לקח.
שיידעו שאני לא הצעצוע שלהם.
ואת יודעת מה? זה מצא חן בעיניי.
אני לא יכולה לתאר את ההרגשה.
הרגשתי לגמרי מלאת חיים.
ו...?
והגעת לאורגזמה?
לא.
אני אוהבת אותך, אבל את עושה טעות.
החבר'ה האלה יספרו לכולם.
תישבעי לי שלא תגיעי רחוק כל כך בפעם הבאה.
גם אני אוהבת אותך.
מליסה, מה את עושה? את הורסת לך את הציפורניים.
בבקשה...
"גיליתי חדר צ'אטים בנושא סקס.
אין סבל, רק הנאה.
אני "מייסלף". אני מחפשת מישהו לעשות איתו סקס. מי שלא יהיה.
מליסה, למה את נועלת את עצמך?
את יכולה לעזור לי לקפל את ההינומות, בבקשה?
בסדר, אני באה!
"בחדר צ'אטים אני יכולה להגיד מה שאני רוצה.
אני יכולה להיות מה שאני רוצה.
אני חופשייה.
מנואלה לא מבינה.
הייתי מתה להגיד לה שאני רוצה לזיין את הבחור הראשון שאפגוש.
איזה פרצוף היא היתה עושה.
אביב
הלוואי ויכולתי להיות האישה שבציור.
ושכולם היו באים לראות אותי.
"יומני היקר, אני עצמי בקושי מאמינה.
היום עשיתי את זה עם שומר במוזאון!
הוא לקח אותי למקום מסתור ועשינו את זה.
הגוף שלי התפקע מעונג.
אני לא יודעת איך לדניאל היתה החוצפה להתקשר אליי.
הוא עשה בבית שלו מסיבה קטנה עם אנשים שלא הכרתי.
נתתי לבחור מבוגר יותר לגעת בי...
רק כדי שדניאל ימות מקנאה."
לא, בחייך.
"יש לי דחפים פתאומיים ברגעים הכי מוזרים.
עכשיו בכיתה אני מרגישה שבא לי לגמור במהלך השיעור.
היום אני בת 16. אני כבר לא ילדה.
אני מרגישה שונה. אני מרגישה חופשייה.
אני רוצה לדבר עם מנואלה, אבל היא לא מבינה אותי.
היא פשוט יושבת, מתחבאה תחת שכבות השומן שלה,
מפחדת מהצל של עצמה".
מצטער.
ואת?
את נתת להם...
-איזו מין חברה את? -אני?
מה הייתי אמורה לעשות? הרי אני מתחבאה תחת שכבות של שומן.
לכו תזדיינו, כולכם.
גם את, מנואלה.
"הם חושבים שהם יודעים עליי הכל,
אבל הם לא יודעים כלום.
הם אומרים שאני זונה?
אני אקנה שמלה סקסית ואראה להם איזה זונה אני יכולה להיות...
אני שונה מהם.
יש לי האומץ להיות אני עצמי.
עם מנואלה גמרתי...
לתמיד."
-שלום, מליסה. -יום טוב.
סבתא?
"יומני היקר, האם אי פעם מישהו יסתכל עליי בצורה כזו?
מי יחבק אותי בחום כזה?
אמא.
-אמא! -שלום, חמודה.
הכל בסדר?
אני רואה שבסדר גמור.
סוף סוף את נראית נחמד. איזו שמלה יפה.
הגיע הזמן.
הייתי מאריכה אותה קצת, אבל חוץ מזה היא נהדרת.
-כמה שילמת עליה? -חמישים אירו.
למה השינוי הפתאומי? יש מישהו שמוצא חן בעינייך?
אני הולכת ללמוד.
מליסה, חכי לי!
מליסה.
מליסה, חכי לי.
אפשר להציע לך טרמפ?
-אין לי קסדה. -הקסדה שלך מתחת למושב שלי.
אני רוצה להיות לבד.
מליסה, חכי. יש לי הסבר.
ניסיתי לעצור בעדם אבל לא הצלחתי.
גם לי זה היה נורא.
הנייד שלך מצלצל.
הלו.
היי.
איפה?
ארנלדו. אני פה.
דניאל לא פה?
אולי.
בואי.
למה למקום המגעיל הזה?
כי זה מקום נחמד.
בואי.
חכי רגע.
זה משחק.
אבל מה אני עושה כאן?
איזו שאלה טיפשית.
קדימה.
למה כיסית לי את העיניים?
כי את זונה.
ואת עושה מה שאני אומר לך לעשות. וזה מוצא חן בעינייך, נכון?
אני רוצה ללכת.
תפסיקי לבלבל את המוח.
-אני לא רוצה יותר. -תפסיקי לבלבל את המוח.
לא.
רדי על הברכיים.
רדי.
עכשיו תעשי את זה כמו שצריך.
אחד אחד.
ותעשי עבודה טובה.
"הברשתי את השיער מאה פעם.
זה לא עזר.
הסבל והכאב לא שככו.
מה זה משנה? אני לא חייבת לשכוח.
אף אחד לא יכול לגרום לי להתבייש במה שאני."
-הם חבורה של פחדנים. -אני לא מאמינה!
זה לא הוגן, זה לא הוגן.
מייסלף: בפה שלי חמישה טעמי גברים,
חמישה טעמים שונים,
מה הטעם שלך?
מי שלא יהיה: בואי לפגוש אותי במקום לסרב תמיד,
וגם אני אגמור לך בפה.
את מאלה שרק מדברות,
את ממציאה הכל.
מייסלף: לאן לבוא?
מי שלא יהיה: בוויה ג'יאנה ברזי 25, דירה 13. מחר אחר הצהריים.
או שאת מפחדת מהטעם שלי?
מייסלף: אתה זה שצריך לפחד.
עוד תראה אם אני ממציאה את זה.
מליסה.
מליסה, בואי תראי מה הבאתי לך, חמודה.
מליסה.
הלו.
כן.
אלה המפתחות. אבא שלך אמר שתחכי לו שם.
דירה 13.
כן, אני כבר מגיעה.
אני מגיעה.
לגמור. נשיקה. חזק יותר. בפנים.
ריח של זרע. זין בפה שלי.
עם הלשון. פעם ראשונה מאחור. טעם מתוק.
שיעור כימיה. אני לא רוצה להיות כמו אימא שלי.
הם היו חמישה. מצצתי לכולם.
התרגשות. ציון גרוע. כמו זונה אמיתית.
הגבר מחדר הצ'אטים. אני הולכת.
מליסה!
פתחי את הקופסה ותבחרי מי את רוצה להיות.
מה שלומה? אפשר לראות אותה?
לא. אי אפשר. אני מצטערת. היא בטיפול נמרץ.
גבירתי, חכי פה בבקשה.
בואי שבי כאן, גבירתי.
סליחה...
את הכלה של גברת אלווירה, נכון?
אני ידיד שלה.
את יודעת שהיא בקושי זיהתה אותי?
לא.
תהיי חזקה.
מייסלף?
אני מצטערת. עשינו כמיטב יכולתנו.
תודה.
מייסלף?
צאי החוצה.
מה עשית?
ערבבת הכל.
תבחרי.
את צריכה לבחור.
את לא מוכנה לציית?
מי את חושבת שאת?
מייסלף!
תענישי אותי.
עכשיו תורי.
אני רוצה ללכת. בבקשה, תן לי ללכת!
סבתא!
איפה היא?
ניסיתי להתקשר אלייך.
אחר כך אקח אותך לשם. זה לא מפחיד. היא יפה כל כך.
היא סבלה?
היית שם?
לא. זה היה פתאומי.
אהובה שלי.
בפעם האחרונה שראיתי אותה...
היא היתה שם למטה. על הספסל.
היה איתה גבר.
הוא דיבר אליה דברי אהבה.
סבתא המסכנה.
לא ידעתי שאני אוהבת אותה כל כך.
יחסרו לי הסיגריות שלה.
הבלגן שלה.
איך זה יכול להיות?
היא עזבה אותי לבד.
אני כאן איתך.
אני כאן.
אני עיוורת.
וסבתא... היא ראתה הרבה דברים.
היא ידעה שאת...
מה, אמא?
זה.
קראת את זה, אמא?
למה?
לא היית צריכה.
כל מה שכתוב פה בפנים באמת קרה?
לא עכשיו. בבקשה, לא עכשיו.
בבקשה.
קרה או לא קרה?
ואם לא קרה...
איך יכולת לדמיין את זה?
זה קרה?
תסלחי לי, קטנה.
תסלחי לי.
לא תיארתי לעצמי שזה יהיה קשה כל כך.
תסלחי לי.
אבל אני כאן עכשיו.
קיץ
"יומני היקר, נגמרו הלימודים.
הקיץ מתחיל."
בולו.
בוא.
"האם מחווה אחת יכולה למחוק הכל?
אפשר עוד להשתנות, בגילי?
והאם אני באמת רוצה להשתנות?
מליסה.
בואי.
התקשרתי אלייך כששמעתי על סבתא שלך.
אבל כששמעתי את הקול שלך, ניתקתי. לא היה לי אומץ.
את יודעת כמה קשה היה לי בלעדייך?
גם אני התגעגעתי אלייך. נורא.
השתגעת?
עם כל הנשים שיש לי, אתה חושב שהייתי לוקח את שלך?
-חתיכת מטומטם. -אתה מאמין לשטויות שמספרים לך?
דניאל,
לוויניה היא זו שסיפרה לי.
אה, היא זו שסיפרה לך?
היא סיפרה לך שהיא ישבה לי על הפנים? את זה היא סיפרה לך, הזונה?
ארנלדו, אנחנו לא הולכים לריב על אישה, נכון?
שלום, בנות. עברתן?
אנחנו בדיוק בדרך לבדוק. בטח נכשלתי, אני מרגישה את זה.
-שלושתנו עברנו. -מה איתי? נכשלתי, נכון?
-לא, גם את עברת. -איזו הקלה.
-אני צריכה לעשות שלושה מועדי ב'. -את באה למסיבה אצל דניאל הערב?
אתן קוראות לזה מסיבה? אני לא הולכת לשם יותר.
-דניאל ייעלב. -למי אכפת? אני לא הולכת.
נכשלתי.
ואתה מרוצה?
כן. זאת אומרת, לא.
לא מפני שנכשלתי, אלא מפני...
מפני שאת מדברת איתי.
זו הפעם הראשונה.
חכו לי.
וכן, אני שמח גם מפני שנכשלתי.
-עכשיו אוכל ללכת לבית ספר לאמנות. -אתה מתכוון לעזוב?
זו אני?
איך עשית את זה?
בכלל לא עלה בדעתי...
ברגע ההוא התאהבתי בך.
היית שם.
אני זוכרת.
אפשר לצייר דיוקן ראשון שלך?
ראשון?
הראשון שאצייר בידיעתך.
איזה ציור יפה.
-מה אתה עושה פה? -חיפשתי אותך.
יש מסיבה הלילה. ההורים שלי מחוץ לעיר. אפשר להתפרע.
נמאס לי ממסיבות. כולן אותו דבר.
כולן אותו דבר?
מליסה, לא כל המסיבות שלי אותו דבר.
בואי. נעשה חיים.
-כבר לא בא לי על זה. -באמת?
ממתי?
אני מכיר אותך.
"זו היתה הפעם הראשונה שהוא הביט בי...
ולא הרגשתי כלום.
לא ראיתי את עצמי בתוך עיניו.
הוא היה שם, הוא אמר את הדברים...
שרציתי לשמוע אותו אומר זמן רב כל כך.
וזה לא הזיז לי."
רק אני יודע כמה את יפה.
"אני אלך למסיבה הטיפשית.
האם אהיה חזקה מספיק כדי להראות לכולם...
שכבר לא אכפת לי מהמשחקים הקטנים שלהם?"
מליסה.
מליסה!
בואי הנה!
לאן את הולכת? את צריכה להישאר איתי.
"אני נערה שונה.
מעניין איך מרקו...
היה מצייר אותי עכשיו."
אני כל כך שמחה. תראי כמה שזה יפה.
כל כך רציתי שתראי את זה לפני שאת נוסעת.
אה, לקחתי את הכרטיסים.
את תחליפי מטוס בפרנקפורט, ואחר כך בג'דה.
הוא אמר אם אני אוכל לעלות על האסדה?
הוא ביקש אישור לזה, כן.
הייתי רוצה נורא להיות איתך שם.
אבל, את יודעת, יש כל כך הרבה חתונות ביוני.
למה שלא תבקשי מגב' אדל חופשה של שבוע אחד?
מותק!
גב' אדל כבר התחשבה בי מאוד.
היא נתנה לי שבועיים חופשה רק כדי לפקח על העבודה כאן.
ואבא ישמח נורא לבלות איתך קצת. רק שניכם, ביחידות.
אמא!
מוצא חן בעינייך? מצאתי את זה בחדר של סבתא.
היא היתה יפהפייה.
את כל כך דומה לה, חמודה שלי.