Disneyland - ett år etter åpningen
WALT DISNEYS STEMME
Parken betyr mye for meg. Den er noe som aldri blir ferdig.
Noe jeg kan fortsette å utvikle.
Noe jeg kan fortsette å bygge så lenge jeg får penger å bygge med.
Og jeg følte at gjennom hele karrieren min,
istedenfor å snakke med noen om noe,
ville jeg lage noe og vise det til dem.
Folket i dette landet er i ferd med å se og høre
et nytt underholdningseventyr.
Det kommer snart til USA under tittelen Disneyland.
Disneyland - ett år før åpningen
Walt Disney er det største kreative geniet i underholdningsbransjen.
Han skapte nye kino-konsepter
og underholdt millioner av mennesker.
- Litt av en oppbygging. - Du fortjener det.
Det er det som bekymrer meg.
I sitt livs største sjansespill,
begynte Walt Disney å bygge et sted verden aldri hadde våget å forestille seg.
KUNSTNERISK LEDER
Walt hadde bestemt seg for at om han skulle få til dette,
måtte han ha finansiering,
og han var villig til å lage TV-programmer for å få finansiering.
Nå skal han prøve lykken på hjemme-TV.
Det blir nok samme effekt på hjemmepublikummet
som Walt har hatt på kinopublikummet.
Jeg vil bare forsikre dere om at vi ikke tar lett på det,
at det ikke bare blir et lite stebarn i Disney-organisasjonen.
Det blir et av våre store foretak.
Walt hyret flere kamerafolk for å filme den risikable satsingen.
Mange av opptakene deres har aldri blitt sett.
På en tomt på 97 hektar, nær byen Anaheim,
har vi begynt å bygge stedet Disneyland.
MODELLMAKER
Da Walt beskrev den store parken, visste jeg at det ikke var en god idé,
for hvem vil kjøre 48 eller 64 km?
Åpningsdatoen for parken er satt til midten av sommeren 1955.
Vi kunne aldri nådd tidsfristen
uten samarbeidet til alle som jobber her.
FORFATTER
De fleste i Hollywood trodde Disneyland
ville bli spektakulær. En spektakulær fiasko.
Roy Disney sa: "Hva mener du med de fleste i Hollywood?"
Han sa: "Det var det jeg trodde."
Vi vil at dere skal se og dele opplevelsen av å gjøre denne drømmen til virkelighet.
Ti måneder før åpningen
SJEFSPLANLEGGER
Da området ble valgt, begynte alt å hope seg opp,
for Walt bestemte seg for en tidsfrist som var umulig å nå:
åpning i juli 1955.
Og jeg skjønner ennå ikke hvordan det gikk bra.
TV-PROGRAMLEDER
En dag ringte han meg og sa:
"Husker du at jeg snakket om å ha en Disney-greie
her i Sør-California?"
Jeg satte meg i en bil med ham, og vi kjørte og kjørte.
Jeg tenkte: "Hvor pokker tar han oss med?"
Og vi kom til appelsinlundene hans.
Han sa: "Dette er topphemmelig." Og jeg sa: "Ja, det stemmer."
Jeg sa ikke at jeg trodde han var gal.
Dette er fremdriftsrapporten vår for Disneyland.
I det første TV-programmet vårt viste vi dere en skisse av en drøm.
Dette er skissen. Og drømmen er Disneyland.
Parken vi bygger nær Anaheim i California.
Vi lovet å holde dere informert mens drømmen vår blir virkelighet.
Så her er en fremdriftsrapport, la oss besøke Disneyland nå.
En av fotografene våre er Stuart Jewell,
ekspert på time lapse-fotografering.
Kameraene er ikke her bare for moro skyld.
De dokumentrerer Disneylands vekst og utvikling daglig.
Et vanlig kamera tar 24 bilder i sekundet.
Disse tar ett bilde hvert 15. sekund.
Og det får ting til å se mye raskere ut på skjermen.
Disneyland er delt inn i fire hovedverdener.
De fire ulike verdenene TV-seriene vil være fra.
Adventureland.
Tomorrowland.
Fantasyland.
Og Frontierland.
Walt, selv på den tiden, tenkte på hvor han ville at folk skulle bevege seg.
STEMMEN TIL KUNSTNERISK LEDER DICK IRVINE
Han var ivrig etter å få alle idéene på plass.
Det hjalp ham med konseptet.
Som på den tiden var løst og flytende.
Roy hatet å ha gjeld.
Walt så ut til å nyte idéen, for vi hadde konstant gjeld.
Og det krevde en ekstraordinær blind tiltro
å følge Walt,
for han hadde problemer med banker, og de hadde heller ikke troen.
Han var alltid helt på jordet.
Han kunne ikke si noe om noe, utenom at han følte det ville fungere.
Tro det eller ei, det var ikke lett å overbevise folk om Disneylands suksess,
for det var mange som tvilte.
Til slutt begynte ballen å rulle. Og den ble større og større.
Og du tenker: "Hva om dette mislykkes?
Hva om folk ikke liker det? Hva om det er for langt unna?
Hva om de drar én gang og aldri kommer tilbake?"
Men det er Walts problem. Det blir han som mislykkes.
Sju måneder før åpningen
Vi kunne kjørt bil dit.
Det er en behagelig 50 minutters tur gjennom byen.
Men la oss være annerledes.
La oss ta til luften. La oss ta helikopteret.
GARTNER
For at Walt skal lede gjesten sin
på vandring gjennom Missouri-villmarken eller noe,
trenger han ikke en høyblokk
en høyspentmast
eller et veikryss i bakgrunnen.
For det første bygger de en voll. Det kreves en voll for å stenge ute lyd.
Nå er du i Walts verden.
Det er en viktig funksjon fra et landskapsperspektiv.
JUNGELCRUISE
Walt ville ikke bare ha små trær. Han ville ha store trær.
Han sier at trær ikke har noen skala.
Han ville ha et ekte show.
Og han pleide å mase på Bill Evans for å få større og bedre trær.
Walt ville ikke vente fem år
på at landskapet skulle passe med arkitekturen.
Vi kunne gjort det, men vi gikk tom for dollar.
Vi streber etter umiddelbar modenhet innenfor budsjettets begrensninger.
Og budsjettet vårt var veldig lite.
Jeg lagde en rask skisse av hvor vi skulle ha voller,
kampesteiner og trær.
Men ingen dimensjoner eller noe.
Jeg plantet alt på sparket.
Med så mye aktivitet og tungt utstyr
må det bli trøbbel nå og da.
Men operatørene tar dette på strak arm.
Heldigvis har vi ikke hatt alvorlige ulykker.
Her er begynnelsen av Main Street,
en fremstilling av alle småbyene i USA ved århundreskiftet.
Her kan du ta en tur i en hestevogn
forbi rådhuset, operahuset og brannstasjonen.
Blir du med hele veien, når du Disneylands Hub
der dette kameratårnet står nå.
Fem måneder før åpningen
TORNEROSE-SLOTTET
BYGGELEDER
Budsjettet i begynnelsen var 4,5 millioner dollar.
I august var det sju millioner.
I desember var det elleve millioner.
Om våren var det umulig å si.
REGNSKAPSFØRER
Vi gikk tom for penger og måtte nesten stoppe byggingen på 17 millioner.
Det er det som skjer
når du prøver å gjøre noe så spesielt som Disneyland på kort tid.
Jeg har ikke investert i rancher. Jeg har ingenting.
Jeg har et hjem. Det er alt.
Jeg investerte mine egne penger i dette.
Og jeg lånte av forsikringen jeg har betalt for i 30 år.
Walt og jeg gikk rundt det enorme fundamentet
til jernbanestasjonen og undergangen på vei inn i Disneyland.
Han snudde seg mot Dick Irvine og sa:
"Når Joe er ferdig med å begrave alle pengene våre,
har vi ikke noe igjen til et TV-program."
Han var oppriktig bekymret for situasjonen.
Fire måneder før åpningen
I Wilmington i California
pågikk byggingen av to damplokomotiv fra år 1900.
Antagelig de siste av sitt slag som ble bygget i USA.
WALTS NEVØ
Walt elsket miniatyrer av nesten alt.
Togene personifiserte trolig barndommen hans.
Det er det man vokste opp med.
Walt var åtte år yngre enn pappa.
Så han var den lille ungen med togene.
Og de var mye ved jernbaner.
Og de hadde en onkel som var ingeniør.
Begge snakket mye om spenningen
ved å stå der ved det store lokomotivet
og se onkelen sin.
MEKANISK INGENIØR
Jeg lærte om tog ved å bygge et for Walt. Det vi bygget som gikk rundt i huset hans.
Vi hadde tegningene til det som er kjent som Lilly Belle.
Med alle tegningene for det lille toget
begynte vi å lage lokomotivene og vognene.
Vi måtte bare utvide sporvidden fra 1/8-skala til et spor på 36 tommer.
I studioet var modellene av karusellene våre
perfeksjonerte. Vi var godt i gang med å bygge de ekte.
For Peter Pan-karusellen, for eksempel, hadde de et helt lagerbygg
fullt av de overhengende skinnene og vognene.
Og vi laget fallene og snurringene.
Dette var også noe helt nytt.
Jeg tror ikke det hadde vært en overhengende karusell
i noen fornøyelsespark, så vidt jeg vet.
I Newport laget og monterte vi miniatyr-Autopia-racerbiler.
De skal kjøre langs Tomorrowland-motorveien.
Vårt største problem
var å lage dem så de passet ungdommer av forskjellige størrelser.
BILINGENIØR
Og for å gi den den autentiske følelsen
vil motorveien vår patruljeres av miniatyr-politibiler.
KJØRETØYDESIGNER
Hver jobb med Walt er forskjellig.
Du finner ut hva du skal gjøre og hvordan du skal gjøre det
når du begynner.
Vi hadde ingen prosjektledere, så vi trengte ingen koordinatorer.
Kopimaskinen var ikke oppfunnet ennå, så vi trykket ikke noe.
Vi gjorde bare jobben.
Walt tenkte aldri på at han overbelastet folk.
"Ok, vi bare gjør det."
Så du gjør alt dette på en gang.
Du somlet ikke med avgjørelser.
Det var opp til Walt å ferske deg
om det ikke gikk som han ville. Det var hans problem.
Og det var mange som sa: "Han er ferdig."
Hadde det gått dukken, ville studioet gjort det også,
for alt var bundet opp i parken.
PR-RÅDGIVER
De hadde mange problemer med å få åpnet innen åpningsdagen.
De gravde ut USAs elver, fylte dem med vann en kveld
og kom tilbake neste morgen. Da var de helt tørre.
Det var sandholdig jord, og vannet bare forsvant.
Vi begynte å eksperimentere med løpet til den store elven,
USAs elver.
Først brukte vi bentonitt eller hva det nå var.
Det var klissete greier som skulle lage en vanntett bunn.
Det fungerte ikke så bra.
KUNSTNERISK LEDER
Alt var ikke fint, lett og vakkert under byggingen.
Walt kom alltid ned søndag morgen,
og han så seg rundt overalt.
Han sukket dypt,
snudde seg mot meg og sa: "Vet du hva?"
Han sa: "Jeg fikk noen tall i dag."
Og han sa: "Vi har brukt litt over halvparten av pengene
vi må bruke på denne parken."
Og han sa: "Det er ingenting annet der, der eller der,
enn hull i bakken og hauger med jord.
Det er ikke én ting et menneske
ville brukt 15 cent på å komme og se."
Og han sa: "Jeg er redd."
Og det var han.
Du kunne ikke tro at du hadde brukt halvparten av...
Det virket som en enorm sum penger,
og det var ingenting der som noen ville brydd seg om.
Han bare satt der. Han sa ikke noe på lenge.
Det gjorde virkelig inntrykk på meg for et ansvar og en bekymring det var,
for jeg bekymret meg for småting,
om dette ville bli ferdig eller om ditt og datt...
Dette var noe jeg ikke hadde tenkt på, for jeg visste ingenting om det.
Men slik er bekymring, og det skjønte jeg den dagen.
I anlegg tre i nærheten
begynte vi å bygge en 32 meter lang amerikansk elvebåt,
hjuldamperen Mark Twain.
Siden dekket skråner fra den ene enden
måtte hver trebit kappes og monteres individuelt.
Å bygge en så stor båt i en bygning 80 km fra vannet
ga mange hevede øyenbryn.
I motsetning til han som bygget en båt i kjelleren og ikke fikk den ut,
hadde vi en plan.
Vi lurte nesten alle,
for den ble designet for å demonteres i deler for frakt.
FREMRE BABORD PROMENADEDEKK
MARK TWAIN-ELVEBÅTEN
BAKRE BABORD PROMENADEDEKK
FREMRE STYRBORD PROMENADEDEKK
Walt bestemte seg tidlig
for at han ville ha noe annerledes.
Han ville ha en familiefornøyelsespark.
Og vi ble sterkt kritisert
i begynnelsen av noen av de gamle fornøyelsespark-bestyrerne,
på grunn av for mye pengebruk
og for at det ble for detaljert.
HISTORIESKAPER
Før parken åpnet, dro vi til forskjellige fornøyelsesparker i landet
og til produsenter for å se om de var interessert i å produsere
ting vi hadde designet.
Produsentene sa nesten alltid:
"Det blir vrient. Hvorfor kjøper dere ikke en av tingene våre?"
Det var typiske fornøyelsespark-karuseller til salgs.
Men vi kunne ikke gjøre det med Walt.
Så disse vakre tingene ble laget, og de var ikke praktiske,
og han visste de ikke var praktiske.
Idéen om Disneyland lå i dvale alle de årene.
Den kom da jeg tok med barna til disse barneparkene.
Jeg tok dem med rundt, vi pleide å dra hver lørdag og søndag.
Moren deres ble ikke med oss. Vi dro av gårde.
Jeg tok dem med til dyrehager og overalt.
Og de elsket å bli med meg på den tiden.
Det var noen av de lykkeligste dagene i livet mitt.
WALTS DATTER
Han snakket alltid om å lage en sånn park.
Og ettersom årene gikk, fra jeg var fem år
og til han endelig gjorde det da jeg var 21 år, vokste drømmen.
Fra denne veldig ydmyke lille greia som kanskje ville vært på studio-området,
til noe ganske storslått.
Jeg tror alle trodde han var gal,
som de gjorde da han sa han ville lage en lang tegnefilm.
Du må se på dette som et slags...
Det var et stort eksperiment.
Dette var opprinnelsen til den typen park.
Det Walt begynte med,
var å lage noe så radikalt annerledes enn Coney Island som han kunne komme på.
Walt visste om alt i parken.
Han visste hvor alle rørene var.
Det eneste han ikke innså, og det var vanskelig for ham å innse,
var nødvendigheten av å bygge i betong.
Han trodde vi kunne bygge det som et midlertidig spillefilmsett.
Så han kom aldri over det og var sint angående Adventureland-fossen
grunnet all betongen som gikk med til den.
Oppe i elven var andre arbeidere like opptatt
med å finne ut hvordan man lager en klippe.
Å lage vakre klippeformasjoner er lett for naturen,
men det var ikke så lett for oss.
Jeg skulle se på kostnadene da de kom hver dag,
men jeg hadde aldri... Jeg strøk i aritmetikk på videregående.
Jeg visste ikke om vi gikk i pluss eller minus,
men om ingen
sa at budsjettet ble overskredet, sa jeg ikke noe.
Walt kom inn og sa: "Hvor mye penger har du brukt så langt?"
Jeg sa: "La meg se." Han sa: "Jeg skal si det."
Og han sa det til meg.
Tre måneder før åpningen
Da Disneyland ble bygget, var det så mange i studioet
som jobbet med denne sprø idéen om en fornøyelsespark.
På én måte virket det sprøtt, på en annen virket det helt naturlig.
PRIVAT EIENDOM - INGEN ADGANG
INGEN ADGANG
Vi hadde ikke administrative kontorer.
Vi hadde bare folk overalt.
Man hatet å dra hjem på slutten av dagen,
for man måtte hjem og legge seg, så opp neste morgen
og kjøre tilbake.
Så det var ubeleilig å stoppe og måtte dra hjem.
Her er vi i Disneyland.
Ja, vi er i parken, men vi har ikke lagt problemene bak oss i studioet.
Vi satser mye på én ting her.
Walt kunne ikke lese planer i starten,
og han sa det aldri.
Vi prøvde å lure ham grunnet det,
så det tok ikke lang tid før han ikke bare kunne lese en plan,
men han kunne lese den bedre enn oss alle. Han hadde bedre følelse av proporsjoner
enn noen av oss,
for han visste hva han ville ha
angående en nedskalert versjon av Main Street.
I begynnelsen var under ti prosent planlagt.
Planene ble utviklet underveis.
Jeg tror Walt var overbevist
om at om gjestene ble utsatt for god smak,
god kvalitet og bra design,
ville de ubevisst ikke se på dette
som en konsekvens å være utdannet innen landskapsarkitektur,
arkitektur eller noe annet,
men de ville ubevisst vite forskjellen på bra og dårlig.
LANDSKAPSARKITEKT
De hentet inn ulike landskapsarkitekter for å gjøre ulike prosjekter,
og så ble Walt Disney bekymret for at fordi så mange var med,
ville det ikke henge sammen, så det var sånn jeg begynte.
Så jeg la en plan for Main Street og Hub.
De innkalte til møte med alle de kunstneriske lederne.
Walt var der, og de godkjente det.
Roy Disney sa: "Ikke plag ham med et problem.
Har du et problem, kom til oss. La ham drømme."
Han kom hver lørdag,
og vi gikk rundt med alle de kunstneriske lederne.
Han fikk nye ideer om noe som måtte gjøres.
Han ville begynne mandag morgen.
Han ville ikke ha planer mandag morgen.
Mange helger jobbet jeg til midnatt
med å lage skisser, og sånn var det.
Jeg husker at Walt hadde temperament og kunne kreve at ting ble gjort,
for han forventet at alle skulle være som ham.
To måneder før åpningen
I Disneyland hadde vi akutte problemer.
To eller tre av hovedassistentene mine rådet meg
til å ikke prøve å åpne i juli.
Vi burde utsette til september.
Vi sa nei.
Det var så viktig, med tanke på offentligheten, å åpne i juli,
og hadde vi ventet til september... Med alle våre økonomiske problemer og slikt,
hadde vi kanskje aldri lyktes.
Det var en læringsprosess hele veien,
og det jeg likte best med de dagene,
var at det var flott at noen sa: "Vel, la oss gjøre det."
Én måned før åpningen
På hele studio-området
ble hammere og sager raskt erstattet med maling og pensler,
for fristen nærmet seg.
Kampanjen om å skynde seg, male og fullføre, begynte for alvor.
Det virker som det alltid er press.
Det er vel en del av underholdningsbransjens natur.
En del av det er muligheter,
og en del av det er å føle at tiden er rett.
Walt, som var så intuitiv,
følte selvsagt at tiden var rett for dette.
Han la press på oss, og vi klarte det.
Dette var vår store bekymring.
Hva skulle man gjøre med Tomorrowland? Vi måtte ha det.
Du kunne ikke si at vi ikke ville ha det. Og vi slet så mye.
En dag kjørte Walt og jeg til Disneyland sammen,
og han sa: "Herbie,
vet du hva som er det verste som kan skje oss?"
Jeg sa: "Hva mener du med det verste som kan skje?"
Han sa: "Det verste som kan skje, er at jeg blir blakk."
Og jeg sa: "Ja, det hadde vel vært ganske ille."
Og han sa: "Vel,
jeg har vært blakk fem ganger i livet, og én til skader ikke."
Om teamet ditt er sympatisk og har de samme målene,
oppnår du noe
som er større enn summen av delene, så klart.
Og jeg tror det er velkjent at sånt fungerer sånn.
Du bygger opp en slags entusiasme og deler noe.
Noen ganger blir det litt latterlig, og du har det gøy.
Men som regel snur man ting med en gjensidig stimulering
som man aldri hadde oppnådd alene.
Walt var en mester i å provosere frem den typen atmosfære.
Her på kysten finner vi riket til dyrene på Serengetislettene.
Sjiraffen rager over dem.
Å reprodusere disse dyrene krever kombinert innsats
fra de beste designerne, skulptørene og mekanikerne.
Jeg var fast bestemt på å være med på den første turen
da den første båten var i attraksjonen med vann.
Jeg skulle være med først og finne ut om personen ble våt,
for jeg fikk idéen om å la den gå bak fossen.
Så jeg kjørte sakte, så meg rundt og så på alt,
og så tilbake for å se klaringen og alt.
Under fossen gikk jeg uti.
Og jeg så bak for å se hvor hekken var,
og der satt Walt.
Hjertet mitt sluttet å slå. Jeg var forbi fossen før jeg kom til hektene.
Han gikk om bord veldig forsiktig da jeg gikk uti, og jeg visste det ikke.
Denne uken rapporterer vi fra Disneyland før åpningen.
I vårt første TV-program i fjor
beskrev vi våre håp og planer for Disneyland.
For noen måneder siden, i en fremgangsrapport,
viste vi starten på byggingen.
Vi har fått mange brev med interesse for fremgangen vår.
Denne uken, bare noen dager unna
åpningen av Disneyland,
vil vi oppdatere dere på hva som har skjedd,
og la dere dele gledene og engstelsene i kappløpet mot tiden.
I vår siste rapport om å bygge Disneyland,
vil jeg hylle de mange studiokunstnerne, håndverkerne og ingeniørene
som gjorde denne drømmen til virkelighet.
Uten deres ferdigheter og fantasi hadde ikke Disneyland vært mulig.
De siste dagene var hektiske.
Jeg så gartnere spraye busker og blomster og ting med maling
fordi de hadde dødd.
Så i stedet for å vanne, malte de gress, busker, trær.
PARK-OPERATØR
Før åpningen var det rørleggerstreik.
Spørsmålet var om vi skulle ha drikkefontener eller toaletter,
for det var ikke nok tid til å få ferdig begge deler.
Walt sa: "Vi må ha toaletter.
Folk kan drikke Coca-Cola og Pepsi, men ikke tisse på gaten."
INTERNASJONAL GATE
KUNSTNERISK LEDER
Vi hadde gasslekkasje under slottet,
og du kunne se små blå flammer rundt hele slottet.
Jeg var selvsagt ikke klar over det da, men...
Så jeg røykte pipe som vanlig, og gikk opp fra Hub.
Plutselig kom brannsjefen løpende ut og tok tak i meg.
Vi gikk helt ned til Hub igjen.
Han sa: "Vet du ikke at det brenner der ute?"
Han trodde jeg ville sprenge slottet.
Presset var enormt på alle.
Alle bodde der, og vi jobbet fra tidlig morgen til sent på kvelden.
Vi hadde en 48-timers uke.
Walt kom på lørdagen, og alle spiste lunsj sammen,
så kom vi tilbake og jobbet mer. Han fulgte oss opp nøye.
Tiden like før åpningen var veldig hektisk.
Da vi bodde der, bodde vi på rådhuset.
Vi tegnet alle våre siste tegninger i andre etasje på rådhuset
og var på plass.
Det var panikk hele tiden.
Det var et mirakel at det gikk.
Akkurat som det var et mirakel at Disneyland åpnet innen fristen.
To uker før åpningen
Folk så på meg på mange måter og sa:
"Hør her, fyren bryr seg ikke om penger."
Det er ikke sant. Jeg bryr meg om penger.
Det er noen som tilber penger
som noe du må ha samlet i en stor haug et sted.
Jeg har bare tenkt på penger på én måte: Å utrette noe med dem.
Jeg tror ikke det er noe jeg eier som jeg noen gang vil dra nytte av,
utenom å utrette ting med dem.
Walt sa at vi lærte underveis,
og at vi hadde ikke nok penger til mer enn det.
Han måtte låne fra ABC og forsikringen, og han måtte pantsette huset.
Det var forsinkelser fra leverandører,
havarier og streiketrusler.
Men Walt var modig. Han satte alt på spill for det han trodde på.
Hvor mange ville gjort det?
Den 10. juli hadde vi fest i Disneyland.
Første gang vi fikk lov til å kjøre toget rundt i parken, var den dagen.
Og elvebåten gikk den dagen.
Walt bodde der, og han var ute tidlig om morgenen
for å se hvordan alt gikk.
Rett før åpningen...
Tomorrowland var ikke ferdig,
og vi måtte gjøre en rask og grov pyntejobb.
MODELLMAKER
Før Disneyland åpnet, var alt kaotisk.
I Tomorrowland hadde vi store bygninger på begge sider,
men ingenting i dem.
Vi håper dere vil lytte og se neste søndag 17. juli,
når vi presenterer den formelle åpningen av Disneyland
i et program på halvannen time på de fleste stasjonene.
Tre dager før åpningen
Dette er bare noen av attraksjonene ABC filmet
for å vise en ventende nasjon på verdens største direktesending på TV.
Det begynte da Mr. Kintner sa til Mr. Disney:
"Hva om ABC viser åpningen av Disneyland på TV?"
Mr. Disney syntes det var en god idé.
Etter all planleggingen
begynte kamerateamet å øve.
Utstyr ble skaffet fra hele landet.
Å skaffe 26 km med kabel, inkludert 5 km med koaksial,
var ikke lett.
Tretten hydrauliske gaffeltrucker ble hentet inn.
Det ble laget spesielle kameraplattformer
som ble montert dem på truckene.
Gaffeltruckførerne måtte læres opp.
DIREKTESENDINGSØVELSER
Det var en fare for at de ikke ville stoppe løftet i tide
og dra kablene ut av kameraene.
Jobben min på den tiden var å få Casey Jr. i gang.
Jeg testet det før åpningen.
Toget kjørte til den første stigningen og begynte å tippe.
Vi stengte attraksjonen for å finne ut hvorfor dette skjedde.
Vi oppdaget at det ikke var sikkerhetsrekkverk rundt sporet,
så vi kunne ikke åpne attraksjonen.
Men jeg skulle kjøre lokomotivet rundt banen én gang for TV-showet.
Mens vi prøvde å øve,
bygget arbeiderne fortsatt Disneyland.
Enda et av våre små problemer. Det er asfalt, ikke sand.
Vi klarte å få noe gjort,
til tross for den hektiske byggingen i siste liten.
Folk, materialer og lastebiler
kjørte forbi i desperate forsøk på å bli ferdige i tide.
Dette holdt øvingen praktisk talt i stampe.
RÅDHUS
Rett før sending ble de siste forberedelsene gjort.
Og så, alt klart. Fantasyland, Frontierland,
Adventureland, Main Street, Tomorrowland.
Vent. Fem sekunder. Nå begynner sendingen.
Åpningsdagen
Hvordan går det? Dette er Hank Weaver.
Det siste året har jeg snakket
om TV-programmet Disneyland.
Nå kunngjør jeg åpningen av stedet Disneyland.
Folk og øyne over hele verden
er fokusert på disse 64 hektarene her i Anaheim i California.
I ettermiddag skal Disneyland, verdens mest fantastiske kongerike,
avdukes på en verdenspremiere, og dere er gjester.
Vi tar dere med til inngangen til Disneyland
og verten deres, Art Linkletter.
Jeg står her på jernbaneskinnene,
og jeg er foran Disneylands store Santa Fe-jernbanestasjon,
og på disse skinnene om bare noen sekunder, kommer Walt Disney
dundrende inn på et tog bygget i størrelse 5/8 miniatyr.
Hvordan gikk turen?
Greit. Guvernøren kjørte til Frontierland,
og så tok Fred Gurley henne rundt.
Jeg tok over hit. Full fart.
- Hallo, guvernør. - Godt å se deg.
Californias guvernør Knight,
Walt Disney og Mr. Gurley, direktøren for Santa Fe.
Og for Santa Fe i Disneyland, takk.
Det stemmer.
Tusenvis kommer inn.
De går gjennom den magiske tunnelen til fots, ingen biler kan kjøre inn her.
Og som Alice i Eventyrland,
når du går gjennom tunnelen forbi Disneylands Santa Fe,
er du i en svunnen tid, en annen verden.
Klokken er skrudd et halvt århundre tilbake,
og du er på torget i en småby i USA.
Året: 1900.
Jeg var en av de svette som prøvde å finne veien gjennom...
Det var en labyrint der.
Alle hadde vært ute og feiret litt kvelden før,
så det var ikke få bakfulle folk.
Det var ikke den beste dagen.
De fleste husker åpningsdagen som en katastrofe,
for det kom nesten dobbelt så mange folk som planlagt.
De gikk tom for mat. Nesten alt man kan tenke seg, gikk galt.
Kvinner måtte gå i høye hæler og strømpebukser i varmt vær,
som det var under åpningen av Disneyland.
Det var en voldsom dag.
Men du måtte rose Walt for en imponerende idé.
Du kunne ikke kritisere en som tenker sånn.
All aktivitet på Main Street har opphørt.
Walt Disney kommer frem for å lese Disneylands dedikasjon.
Velkommen til alle som kommer til dette lykkelige stedet.
Disneyland er deres land.
Her gjenoppleves gamle gode minner fra fortiden.
Og her kan ungdommen nyte utfordringen og løftet om fremtiden.
Disneyland er dedikert til idealene, drømmene
og de harde faktaene som har skapt USA,
med håp om at det blir en kilde til glede og inspirasjon for hele verden.
Takk.
Å stå her har vært et av de mest spennende øyeblikkene i mitt liv.
Mine damer og herrer, alle som har vært her i dag, vil si
det folk sa for mange år siden, da de åpnet Eiffeltårnet:
"Jeg var der." Jeg er stolt av å si at jeg var på åpningen av Disneyland.
Det er en fantastisk ting, mine damer og herrer.
SKULPTØR
Vi manglet ikke troen på at det ville bli bra.
Det var andre som var sikre på at det ikke ville bli en suksess.
Jeg tror ikke det gjaldt folkene i den kreative avdelingen.
Walt sa: "Alt jeg vil, er at når folk går, kjører gjennom
eller har tilgang til noe du designer,
vil jeg at de skal smile når de drar."
Han sa: "Bare husk det, det er alt jeg ber deg om som designer.
Gjør det pent, men få folk til å smile."
Pressen ga ikke mange komplimenter angående åpningen vår,
men det er en del av å være i denne bransjen,
av å være i showbusiness i Hollywood.
Og de ser etter alle slags små feil
eller ting de kan forstørre.
Det er en glede å introdusere den vakre damen
og berømte stjernen som Mr. Disney har bedt om å døpe Mark Twain.
Mine damer og herrer, Irene Dunne.
- Hallo. - Hvordan går det?
Jøss, den krenger.
Den krenger litt fordi den går fra kai om et øyeblikk.
Og der blir båten døpt, og den begynner på sine daglige turer
opp og ned verdens elver. USAs, mener jeg.
- Takk, Ms. Dunne. - Ha en fin reise.
Og nå har jeg andre steder å dra.
Og kommandøren, admiral Joe Fowler, er oppe i styrehuset.
De gjør seg klare til å dra, så jeg bør...
Ha det, Irene. Ha det, alle sammen. Ha en fin tur.
Der lyder fløyten.
Ta henne av gårde, admiral.
Ha det.
Før forhåndsvisningen av Tomorrowland
vil jeg lese disse ordene:
"Et innblikk i en verden av ideer som symboliserer menneskehetens bragder.
Et steg inn i fremtiden med spådommer om konstruktive ting i vente.
Morgendagen byr på nye muligheter innen vitenskap, eventyr og idealer.
Atomalderen, utfordringen verdensrommet
og håpet om en fredelig og forent verden."
De duene er, mine damer og herrer,
fredens budbringere for morgendagens verden.
Jeg tror det handler om hvordan folk føler seg.
De føler seg bedre.
Gir vi folk selvtillit og får dem til å føle at de kan takle hva som helst,
virker det ikke bare som at det reduserer frykten,
men gjør dem til bedre folk.
Og det finnes håp.
Walt, du har overskygget Barnum i dag. Men vi må dra.
Jeg vet det, men jeg vil bare takke alle kunstnerne,
arbeiderne og alle som hjalp til med å oppfylle denne drømmen.
La oss ha det gøy i Fantasyland.
- Kom igjen. - Ha det.
Til tross for mange tilbakeslag
har Disneyland hatt over 900 millioner gjester
siden åpningsdagen.
DISNEYLAND BRANNVESEN BRANNBIL NUMMER ÉN
Til de som laget verdens lykkeligste sted
Oversatt av: Magne Hovden