- Lejonet närmar sig bytet, Baz. - Ja.
Geparderna har äntligen lyckats fälla ett byte.
Men en objuden middagsgäst dyker upp.
Hon är inte säker.
Just nu försöker de bara äta så fort de kan.
Här kommer hon.
Serengeti är centrum för en av naturens största händelser.
Det är gnuer överallt.
De går mot horisonten åt alla håll.
Det är första gången jag är i Tanzania under den stora migrationen.
Det här måste vara ett av naturens mest storslagna skådespel.
På grund av regnsäsongen är över två miljoner djur i rörelse.
Tusentals hungriga rovdjur följer efter dem.
Jag ska filma de snabbaste av dem alla.
Det är årets bästa tid att filma geparder.
De kommer att utnyttja den oändliga tillgången på föda
som går rakt igenom deras territorium.
Men det betyder inte att livet är enkelt för dem.
Gepardpopulationen har minskat med 90 procent det senaste seklet.
Jag vill förstå
varför det är så svårt för världens snabbaste landdjur att överleva.
Här finns 300 geparder, och jag har bara fyra veckor på mig att hitta dem.
Jag kommer att behöva hjälp.
Vildmarksguiden Baz Kessy kör vår bil.
Jag ska använda min drönare och min kamera med långt teleobjektiv.
I ett andra fordon finns Denis Mollel och Tom Walker.
De är världens bästa team för att filma höghastighetsjakter
med en gyrostabiliserad kamera.
Den här zebrahjorden är på helspänn, och alla stirrar åt det hållet.
Så vi följer deras blickar
för att bestämma avståndet till det de tittar på.
Det måste vara där borta nånstans.
- Hör du mig, Bertie? - Ja, fortsätt.
Vi har hittat en mamma med två väldigt små ungar på den här sidan.
Uppfattat.
Det är spännande nyheter.
Vår andra bil har hittat en gepardhona med två väldigt små ungar.
Det ser man inte ofta, så vi ska kolla upp dem.
95 procent av gepardungarna överlever inte till vuxen ålder.
Det största hotet mot dem är att dödas av lejon och hyenor.
Jag ser den. Det blir bra här.
Så gepardmammorna håller dem gömda.
Jösses. Ungarna är pyttesmå.
De är bara små fluffbollar vid mammans fötter.
Jag ser bara huvudena studsa upp och ner i det höga gräset.
De är så små.
Deras pälsmönster skiljer sig helt från mammans.
De är mörka på sidorna, och ryggen är silvergrå.
Teorin är att färgen får dem att se ut som honungsgrävlingar.
Ett blodtörstigt litet djur med stora vassa tänder,
vassa klor och en riktigt otäck attityd.
Om ungarna liknar honungsgrävlingar lämnar kanske stora rovdjur dem ifred.
Men de är pyttesmå. Säkert bara en månad gamla.
Mamman har ett hårt jobb att ta hand om och mata dem.
Om hon vill jaga måste hon lämna dem ensamma.
Jag tror att hon har upptäckt ett byte vid horisonten.
Ja, där är gasellen.
Gasellernas toppfart är 80 km/h.
Geparder kan sprinta i runt 110 km/h.
Men de klarar det bara en kort sträcka.
Varje gång gasellen vänder sig om stelnar hon till.
Den här geparden vet vad hon gör.
Hon försöker bara komma närmare före slutspurten.
En mästerlig jägare.
Hon måste vara runt 30 meter bort utan upptäckt för att ha en chans.
Hon sprintar när som helst.
Hon är snabbare än drönaren. Vilken fart!
Hon fångade den! Den är nästan lika stor som hon.
Hon väntade tålmodigt tills avståndet minskade.
Jag trodde att hon skulle sätta fart.
Men hon vet att hon måste vara riktigt nära,
för även om hon är världens snabbaste landdjur,
är gasellerna väldigt snabba.
Hon kom inom det kritiska avståndet och accelererade.
Geparder är otroligt snabba.
I dag kan hon producera mjölk till sina ungar.
Men alla jakter är inte lyckade,
och varje gång hon lämnar dem tar hon en risk.
Det är inte så underligt att bara fem procent blir vuxna.
Men det är inte de enda utmaningar som geparderna ställs inför.
För att förstå mer måste vi återvända till migrationen.
Men att följa i gepardmagneternas fotspår har sina nackdelar.
Kom igen!
Bakom varje stor vandring finns en ännu större hög med gnubajs.
Det kommer att stinka.
Efter några timmar rör de sig bort från hjorden.
Det här är märkligt. Vi har en grupp med tre vuxna gepardhanar.
Det sägs ofta att lejon är de enda sociala stora kattdjur
där vuxna bildar grupper,
men det är inte riktigt sant, för gepardhanar bildar grupper,
och de kallas koalitioner.
När fullvuxna hanar lämnar sina mödrar
stannar de oftast hos sina bröder och bildar en koalition.
De försöker hoppa på varandra.
Tillsammans kan de försvara reviret, och när de jagar som ett team
borde de kunna fälla större byten.
Vi såg de här tre i fjol.
Vi följde ofta efter dem. De var inga bra jägare,
men de var ganska unga.
Förhoppningsvis har de övat.
Gepardhanar tenderar att leva kortare tid än honor.
Slagsmål med lejon och andra hanar kan vara dödliga.
Till och med deras byten kan vara farliga.
Jag vill bara säga att de har en zebrahjord framför sig.
Jag ska titta på det.
Tre gepardhanar utgör en respektingivande grupp rovdjur,
men zebror är inga lätta mål.
En enda spark kan vara dödlig.
Det finns definitivt flera zebrahingstar där.
De måste välja sitt mål klokt.
De är på väg.
Här kommer de.
När hjorden skingras letar koalitionen efter ett sårbart mål.
Ungar borde vara ett lättare val.
Fölets mamma blockerar!
- Kom det med? - Vet inte.
Geparden får se upp för zebrans sparkar.
En spark i ansiktet, och sen är det kört.
Resten av hjorden sluter upp.
Och geparden har gett upp. Det är över.
Det var fantastiskt. Alla slöt upp kring mamman och fölet.
Ja, de kan försvara sig med sparkar mot geparderna.
Det här visar bara att det inte är lätt för geparder att jaga,
inte ens för tre stora hanar.
Bytena är väldigt svårfångade. I dag var zebrans styrka
och hjordens försvar och sparkar
nog för att hindra geparden från att ta en av deras ungar.
Om nån i koalitionen hade blivit sårad skulle alla ha hamnat i fara.
Vissa risker är inte värda att tas.
Livet är fullt av svåra beslut för de här kattdjuren.
Migrationen må vara den bästa tiden på året för att filma geparder,
men den har sina utmaningar.
Regnet är på väg, så vi måste kunna filma både i regn och sol.
Med en vanlig kamera blir regnet ett problem.
Ingen kan filma med våt lins, men Toms kamera är specialutrustad,
så det löser problemet. Jag ska visa hur regnskyddet fungerar.
Vill du aktivera det, Tom?
Är du redo, Tom? Så där ja.
Den är alldeles ren! Det funkar jättebra.
Min lösning är mycket mindre högteknologisk.
Drönare funkar ju inte så bra i regn.
De faller ner eftersom elektroniken skadas.
I några timmar har jag hållit på med
att fylla alla små ventiler och hål med silikon
i hopp om att få den vattentät.
Jag häller inget vatten på den,
för jag vet inte om det funkar, men jag håller tummarna.
Nästa morgon spårar vi upp djuren på den 145 mil långa vandringen.
Och vi får syn på några nya ansikten.
Det ser ut som en mamma med två stora ungar.
Det är spännande, för ungar i den här åldern är roliga att följa.
De är väldigt hoppiga och lekfulla. Det mest intressanta för mig
är att det är i den här åldern de börjar lära sig jaga av mamman.
De är fortfarande lite mindre än mamman,
och de sista spåren av det silvriga nackluddet försvinner.
Dags för morgonlek.
Ungarna är koncentrerade på att smyga.
De jagar kohägrarna.
Leken verkar kanske vara på skoj, och de har nog jätteskoj.
Men allt är träning inför jakterna i hög fart.
Om bara några månader förväntas ungarna döda på egen hand.
Hörde ni?
Mamman ropar på ungarna.
Nu är det slut på leken.
Mamman ska visa dem hur man gör.
Vuxna zebror och gnuer är för stora att jaga för den här unga familjen.
Men det finns också gott om gasellkalvar.
Eftersom de är små och långsamma är de perfekta byten för nybörjare.
Ungarna ska se på och lära sig hur mamman väljer ut ett mål.
Men den här ungen var ingen uppmärksam elev.
- Är det ungen som jagar zebran, Baz? - Ja.
Ungen jagar zebran.
Fullt kaos. Gnuer och zebror rusar runt överallt.
Ungen ångrar sitt beslut.
Zebran jagar ungen nu.
Rollerna är ombytta.
Spring, spring!
Zebran är precis bakom honom.
Så bra.
Kanske inte vad mamman tänkte sig, men ungen fick sig en läxa.
All uppståndelse har dragit till sig uppmärksamhet
från en annan art i Serengeti.
- Det verkar vara många bilar på väg. - Ja.
Jag älskar att folk lägger pengar och tid på att komma nära naturen,
men att så många fordon samlas runt gepardmamman och ungarna
kan inte vara bra.
Det är svårt för geparden, för hon kan inte se bytet.
Varför tror du att bilarna kör så nära djuren? Och så många samtidigt?
Det beror nog på bristande utbildning eller kunskap hos förarna.
Vägarna i parken måste gå 25 meter från djuren,
men turisterna vill ta en selfie eller ett foto med mobilen.
Det uppmuntrade folk att köra väldigt nära.
På sätt och vis känner jag mig skyldig när jag ser det här,
för jag känner att i våra program
ger vi kanske folk orealistiska förväntningar på vad de ska få se
och hur nära de kommer eftersom vår teknologi är otrolig.
Så vi ger tittarna en åskådarplats som de aldrig kan få i verkligheten.
Och jag förstår att guiderna är hårt pressade
att snabbt hitta djuret och komma nära djuret.
Turismen är viktig för att finansiera många skyddade områden.
Men för att kunna se vilda djur måste vi sätta deras behov först.
När jag har egna gäster eller tar med nån på safari
och förklarar varför vi inte ska gå nära djuret förstår de det genast.
Ungarna borde äta varje dag, men i kväll får de gå hungriga.
Det är dags för geparderna att lägga sig och gömma sig
när lejon och hyenor kommer ut för att jaga.
På morgonen hittar vi samma mamma och ungar.
- Är det hon, Baz? - Ja.
Hon smyger. Det är mörkt, men hon smyger.
Pressen att skaffa mat åt familjen tvingar henne att ta risker.
Mamman och de två ungarna rör på sig.
De börjar genast röra på sig. Det är fortfarande mörkt.
Det betyder att många andra större rovdjur är aktiva just nu.
Så hon måste vara hungrig.
Mamman har fått syn på nåt.
Ja. Hon tog den.
Det intressanta är att hon inte gav ungarna en chans
att öva på att jaga gasellen. Hon dödade den direkt.
Hon måste få den att sluta ge ifrån sig ljud.
Det är många stora rovdjur - hyenor och lejon som rör sig i området.
Hon drar iväg bytet in i det högre gräset.
Det gör det svårare att upptäcka.
Och ungarna ser utsvultna ut.
I samma ögonblick hör jag lejon.
Där borta nånstans.
Ungarna äter, men mamman tittar hela tiden upp och ser sig omkring.
Jag ser en hyena där framme.
- Ser du hyenor? - Ja.
- Ja, hyenorna kommer. - Han kommer hitåt.
Kom längre åt höger. Det är där hyenan är.
Då får du en bra bild.
Undrar om hon har sett den.
Hyenor är kända för att äta andra rovdjurs byten.
Det är en stor hyena.
- Mamman har fått ett stort problem. - Ja.
Med en bitkraft på 3 000 kilo per kvadratcentimeter kan de krossa ben.
Om hyenan vill ha bytet, så tar den det.
Hyenan närmar sig. Vad tänker du göra, mamma?
Tänker du slåss eller fly?
Mamman och ungarna iakttar.
Mamman har rest sig upp. Hon går mot hyenan.
Kom igen, mamma.
Ja! Bra jobbat, mamma.
Geparderna är snabba, men inte byggda för att slåss.
Det enda hon kan göra är att få iväg hyenan,
för om de skulle hamna i slagsmål
är hyenan mycket större och mycket starkare.
Strategin är att bara hålla hyenan borta,
så ungarna kan äta av bytet.
Man hör många hyenor här ute. De ger ifrån sig skrattliknande läten.
Mamman har tur,
för de andra hyenorna verkar själva ha dödat ett byte.
Det är lejon där.
Det är otroligt.
Mamman har lyckats försvara sitt byte från hyenan.
Det var tur för henne att inte fler hyenor kom dit,
men hon var otroligt aggressiv när hon jagade bort hyenan.
Mamman kunde ge dem mat i dag,
men snart måste ungarna lära sig att jaga själva.
När dagen blir varmare hittar vi hanarna, som spanar efter byten.
De hoppar från en utkiksplats till nästa tills de hittar ett mål.
Jämfört med gepardmammorna är de orädda.
Men det är inte riskfritt.
Det finns ett lejon under trädet. De kan träffa på det.
Uppfattat, tack.
De vill nog klättra upp i trädet, men vad de inte vet
är att det finns ett lejon under trädet.
De kommer att bli helt chockade.
Lejonet har rest på sig.
En stor hane.
En, två, tre, fyra lejonhanar.
Geparderna fick en chock,
men som tur är har lejonen inte följt efter.
- Såg du vilken chock de fick? - Ja, de blev rädda.
Det var som om de sa: "Nu sticker vi. Hej då."
Det finns bara 300 geparder här, men över 3 000 lejon.
I en strid mot de här större och starkare rovdjuren
skulle geparderna inte ha en chans.
Koalitionens jakt på mat fortsätter.
Jag hoppas få se dem lyckas innan vi ger oss av.
Gepardernas liv är svårare än jag trodde,
till och med i Serengetis skyddade nationalpark.
För att överleva kan geparder tvingas ut utanför det skyddade området.
Fin plats.
Där möter de andra problem, orsakade av människan.
Tack, Baz. - Hej!
Jag träffar Kelvin Munisi från Serengetis gepardprojekt.
Alltid redo. Trevligt att träffas.
Jag undrar hur hans forskning hjälper till att tackla utmaningarna.
Vi möter strax några välbekanta ansikten.
Den här mamman och hennes ungar är en familj som vi har följt.
- Vet du vem hon är? - Ja, det vet vi. Hon heter Adora.
- Vet du hur många kullar hon har fått? - Det här är hennes andra kull.
Den första kullen fick hon 2020,
och det gick inte så bra, för hon miste alla sina ungar.
Ja, det är sorgligt. Ifjol hittade vi henne med fem ungar.
Fem? Hon har två nu, så hon har mist tre ungar?
- Ja, hon har mist tre ungar. - Vad sorgligt.
Men så ser väl verkligheten ut när man lever i en omgivning
full av rovdjur större än man själv.
Ja, precis. Hon är faktiskt en bra mamma.
Om en gepard med fem ungar får behålla två ungar
är hon en bra mamma i en så hård miljö.
Kelvins fältarbete består av två delar.
Först kartlägger han var geparderna rör sig.
Sen måste han samla in deras dna så varsamt som möjligt.
Så du sitter ofta och stirrar på geparder och hoppas
att de ska göra nummer två?
Ja.
Hon hukar sig ner, Kelvin. Tänker hon bajsa?
- Hon bajsar. - Ja. Jättebra.
När jag jobbar med forskare hjälper jag dem gärna
och engagerar mig i arbetet, men det här får du klara själv.
Du borde låta professionella bajssamlare sköta sånt.
Han hittade det.
Aldrig har jag blivit så glad att hitta bajs från ett vilt djur.
Allt i vetenskapens namn.
Det är kanske inte glamoröst,
men Kelvins arbete är viktigt när det gäller att övervaka geparder.
Vi ska extrahera dna
så vi kan fastställa hur bred genpoolen är.
Det kan visa hur sammanlänkad gepardpopulationen är
från Serengeti till Masai Mara
och andra skyddade områden i Östafrika.
Att blanda grupperna är viktigt,
men det blir svårare för geparder att röra sig fritt
när människor bygger gårdar och städer i deras väg.
Lösningen är att minska mänsklig aktivitet i de gröna korridorerna,
så vi kan öka sammanlänkningen mellan de små bestånd vi har.
Kelvin hoppas att informationen kommer att användas
på ett sätt som hjälper geparderna.
Att knyta ihop territorier och ge dem utrymmet de behöver för att överleva.
Nästa morgon hittar vi hanarna igen.
De är i närheten av en gnuhjord.
Det här kan vara chansen att jaga som de har väntat på.
Men de är inte de enda.
Där är killarna. Där är gnuerna. Det är en massa lejon där borta.
Det kan bli kaos.
Killarna är 300 meter från en gnuhjord med lejon i närheten.
Det är en stor gnuhjord, och killarna är på den här sidan.
De vet inget om lejonflocken på andra sidan,
som vi passerade på väg hit.
Så om de väljer att rusa in i gnuhjorden
tror jag att de kan få en riktigt otäck överraskning.
Ligg lågt, killar.
Det sista man vill är att bråka med ett gäng lejon.
- Tror du att de har sett dem? - Nej.
De är väldigt nära.
Alla gnuerna springer.
Stora killar.
Titta, så stor killen till höger är.
Jösses, vad vacker han är. Titta på manen som blåser i vinden.
Gepardkillarna hade tur där.
Lejonflocken har inte sett dem, och de är på väg ditåt.
Överraskningsmomentet uteblev. Gnuhjorden är rädd för lejonen.
Koalitionen har ännu inte haft nån jaktlycka.
De kan inte vänta längre.
De söker efter ett mål.
De har upptäckt en kalv.
De rör sig genom hjorden och ser sig omkring.
De letar efter ett mål, men det är för tätt mellan djuren i hjorden.
Det är farligt att ge sig in i den.
Att välja rätt mål vid rätt tidpunkt är en fråga om liv och död.
De har fått syn på en stor gnu.
Det är en fjolårsunge.
Den har återvänt till hjorden, som försvarar den.
De har bytt mål. De har hittat en annan.
- Ser du den fortfarande? - Ja.
Han är framför hjorden.
Jag ser honom fortfarande.
Jag tror att han tog den.
Gnun försvarade sig verkligen tappert.
Äntligen kan de njuta av en välförtjänt måltid.
Men en lyckad jakt leder inte alltid till en mätt mage.
- Lejonen närmar sig bytet, Baz. - Ja.
Det är tre, och hon är ensam.
Hon är inte säker. De kommer nog inte att slåss om det.
När de inser att det inte är säkert går de därifrån.
Just nu försöker de bara äta så fort de kan.
Hon tar bytet.
Det är därför det är väldigt svårt att vara gepard här.
Man gör allt jobbet och sen stjäl ett lejon ens mat.
Och nu måste de här killarna jaga igen. Tillbaka på ruta ett.
Konkurrensen från större rovdjur är obeveklig för geparder.
Men de kan inte ge upp.
- Hör du mig, Bertie? - Ja, fortsätt.
Regnet är på väg, så vi ska sätta på regnskyddet.
Uppfattat. Jag byter till den vattentåliga drönaren också.
Trots regnet håller koalitionen sig nära hjorden.
Lycka till där ute, lilla drönare.
Det har börjat ösregna, och geparderna jagar fortfarande
så skådespelet fortsätter.
De räds inte regnet.
Drönaren flyger fortfarande.
Stormen förändrar dynamiken helt mellan rovdjur och byte.
Gnuerna står med ryggen mot regnet.
De är inte på sin vakt mot geparderna och hör dem inte heller.
De kommer fram till gnuerna. Regnet öser ner. Kom igen, drönaren.
Vänta.
När hotet från lejonen är borta kommer koalitionen i ett bättre läge.
Ett, två, tre.
Geparden i täten har ett mål.
Den ökar farten.
Jösses, de flyger fram.
Gnun är redo att slåss.
Se upp för hornen.
Förstärkning anländer.
Alla tre killarna anfaller gnun. Håll ut, drönaren.
De fällde den. Herregud!
Den snurrade runt och försökte kämpa emot.
Om gepardhanen hade varit ensam hade den nog inte lyckats fälla den.
Och regnet bara öser ner. Helt galet.
Drönaren flyger än. Jag ska ta ner den nu.
Den klarade det. Bra jobbat, drönaren!
Det är första gången en gepardjakt har filmats i regnet så här.
Jag var osäker på om den skulle klara det,
men det gjorde den, och vi lyckades fånga ett otroligt beteende med den.
Geparder som jagar i grupp i skyfallsliknande regn.
Även i skydd av regnovädret
var det otroligt farligt för geparderna att fälla en gnu.
Vilken lättnad att äntligen se att de får mat
och veta att de kan vila i några dar före nästa jakt.
Filmningen av den ikoniska striden mellan geparder och gnuer
kommer jag aldrig att glömma.
Mitt besök här närmar sig slutet, och det finns nån jag vill träffa.
Här har vi mamman.
Men den stora frågan är: Var är ungarna?
Kom igen, små ungar. Snälla, var fortfarande med oss.
Ungarna är här.
Vilken enorm lättnad.
Ungarna har klarat sig och ser väldigt glada och friska ut.
De ser ut som riktiga små busfrön.
De har massor av energi och busar med sin mamma.
Och de har blivit så stora sen vi såg dem.
De är inte längre lika mörka på sidorna.
Deras små vuxenfläckar börjar visa sig.
Överlevnadsprocenten för geparder är verkligen inte hög.
95 procent överlever inte till vuxen ålder.
Men småttingarna har klarat av en av de farligaste perioderna i sina liv,
och de har en fantastisk mamma.
Jag är ganska hoppfull om att de klarar sig.
Jag har alltid sett geparden som ett supersnabbt
och oåtkomligt topprovdjur. Det visar sig att jag hade helt fel.
Hotet från lejon och hyenor är obevekligt här.
Mänsklig aktivitet bidrar till deras problem.
Det är väldigt lätt att bli imponerad av hanarna
men jag är mest imponerad av honorna.
Att de kan föda upp ungar i den här miljön
bevisar att mödrarna vi har följt är fantastiska.
Jag glömmer aldrig hur jag såg gepardungarna
lära sig överlevnad av mamman, så att de med lite tur
kan ta sig an vad Serengeti än har i beredskap åt dem.
Översättning: Gunvor Assergård