‏אריות מתקרבים לטרף, נכון, באז?
‏-כן. הברדלסים הצליחו סוף סוף בציד.
‏אבל עכשיו הגיעה לארוחת הערב אורחת לא קרואה.
‏היא לא בטוחה.
‏כרגע הם פשוט מנסים לאכול כמה שיותר מהר.
‏היא מתקרבת.
‏סרנגטי. מוקד מרכזי של אחד האירועים הגדולים ביותר בטבע.
‏גנואים מסביבנו, מכל כיוון, ממש עד קצה האופק.
‏זאת הפעם הראשונה שאני מבקר בטנזניה במהלך הנדידה הגדולה.
‏זה אחד המחזות המרהיבים ביותר בעולם הטבע.
‏עם בוא עונת הגשמים, יותר משני מיליון בעלי חיים נמצאים בתנועה,
‏ובעקבותיהם אלפי טורפים רעבים.
‏אני כאן כדי לצלם את המהיר מכולם.
‏זה הזמן הכי טוב בשנה לצלם את הברדלסים.
‏הם ינצלו עד תום את אספקת המזון האינסופית שחוצה את הטריטוריה שלהם.
‏אבל זה לא אומר שחייהם קלים.
‏אוכלוסיית הברדלסים העולמית צנחה במאה האחרונה ב-90 אחוזים.
‏אני רוצה להבין למה קשה כל כך לבעל החיים היבשתי המהיר ביותר בעולם לשרוד.
‏מעריכים שרק 300 ברדלסים חיים כאן, ויש לי רק ארבעה שבועות למצוא אותם.
‏אני אצטרך קצת עזרה.
‏מדריך חיות הבר המומחה באז קסי נוהג במשאית שלנו.
‏מהרכב הזה אשתמש ברחפן ובמצלמת עדשה ארוכה.
‏ברכב נוסף נמצאים דניס מולל וטום ווקר.
‏הם הצוות הטוב בעולם לצילום מרדפי ציד מהירים בעזרת מצלמה מיוצבת בגירוסקופ.
‏יש פה עדר של זברות, והן כולן דרוכות מאוד, ובוהות לכיוון הזה.
‏אז אנחנו נעזרים כביכול בעיניים שלהן, לאיתור הדבר שהן מסתכלות עליו.
‏הוא כנראה שם איפשהו.
‏ברטי, האם שומע? - כן, דבר.
‏מצאנו בצד הזה אמא עם שני גורים קטנים מאוד.
‏בסדר, קיבלתי.
‏אלה חדשות מרגשות מאוד.
‏חברי הרכב השני שלנו מצאו אמא ברדלס עם שני גורים קטנים מאוד,
‏וזה לא דבר שרואים לעתים קרובות, אז ניסע לראות.
‏95 אחוזים מגורי הברדלסים לא שורדים עד הבגרות.
‏הסכנה הגדולה ביותר מבחינתם היא האריות והצבועים, שרוצים לצוד אותם.
‏טוב, צילמתי, כן, זה טוב.
‏לכן אמהות הברדלסים מסתירות אותם.
‏וואו, הגורים האלה זעירים.
‏כדורי פרווה קטנים לרגליה של אמא.
‏אני רואה את הראשים שלהם קופצים מדי פעם, מעל העשב.
‏הם כל כך קטנים.
‏רואים שדוגמת הפרווה שלהם שונה לגמרי מזו של האמא.
‏בצדדים הם ממש כהים, ובגב הם בצבע אפור כסוף.
‏החוקרים מניחים שהצבע הזה מקנה להם מראה של גירית הדבש,
‏שהיא חיה קטנה ופראית, בעלת שיניים גדולות וחדות, טפרים חדים ואופי ממש רע.
‏אז הרעיון הוא שאם הם ייראו כמו גירית הדבש, אולי הטורפים יניחו להם לנפשם.
‏אבל הם קטנטנים, הם בטח בני חודש, לא יותר.
‏כלומר לטפל בהם ולהאכיל אותם, התפקיד של אמא, הוא ממש קשה.
‏כי אם היא רוצה לצאת לצוד, היא צריכה להשאיר אותם לבד.
‏אני חושב שהיא ראתה באופק טרף אפשרי.
‏הנה הצבי, כן.
‏מהירותו המרבית של הצבי היא 80 קמ"ש.
‏הברדלס מסוגל לרוץ במהירות של קרוב ל-110 קמ"ש,
‏אבל הוא יכול להתמיד במהירות הזאת רק למרחקים קצרים.
‏בכל פעם שהצבי פונה, היא קופאת.
‏הברדלסית הזאת יודעת מה היא עושה.
‏היא מנסה להתקרב אליו קצת, לפני שהיא תתחיל לרוץ.
‏שיעור מופת בהתגנבות.
‏היא צריכה להגיע למרחק של כ-30 מ' ממנו בלי שהוא יבחין בה, כדי שיהיה לה סיכוי.
‏היא עומדת לזנק בכל רגע.
‏היא יותר מהירה מהרחפן, תראו אותה.
‏היא הצליחה! - טוב.
‏הוא כמעט בגודל שלה.
‏היא התגנבה אליו בסבלנות מטורפת, התקרבה אליו כמה שיותר,
‏וחשבתי, היא חייבת לרוץ, חייבת לרוץ.
‏אבל היא יודעת שהיא צריכה ממש להתקרב,
‏כי אפילו שהיא בעל החיים היבשתי המהיר בעולם,
‏הצבאים האלה ממש מהירים.
‏היא הגיעה למרחק המרבי, ואז שמה גז,
‏ו... אני לא מאמין כמה שהם מהירים, הברדלסים.
‏היום היא תוכל לייצר חלב לגורים שלה.
‏אבל לא כל מרדפי הציד מוצלחים,
‏וכל פעם שהיא עוזבת את הגורים, היא מעמידה אותם בסכנה.
‏אין פלא שרק חמישה אחוזים מהברדלסים הצעירים מגיעים לבגרות.
‏והאתגרים הניצבים בפני הברדלסים במרחבים העצומים האלה לא מסתיימים בזה.
‏כדי להבין יותר, עלינו להגיע אל בעלי החיים הנודדים.
‏אבל במעקב אחרי מגנטי הברדלסים האלה יש גם חסרונות.
‏נו, באמת.
‏נראה שמאחורי כל נדידה גדולה יש ערמה גדולה עוד יותר של גללי גנו.
‏זה יסריח.
‏אחרי כמה שעות של חיפושים, אנחנו רואים תנועה במקום אחר.
‏זה לא אמיתי, יש לנו פה קבוצה של שלושה זכרי ברדלס בוגרים, שמסתובבים ביחד.
‏נהוג לומר שהאריות הם החתולים החברתיים הגדולים היחידים,
‏שרק הם יוצרים בבגרותם קבוצות.
‏אבל זה לא בדיוק נכון, כי זכרי הברדלס כן יוצרים קבוצות,
‏והן נקראות קואליציות.
‏כשהזכרים הבוגרים עוזבים את אמם, הם נשארים בד"כ עם אחיהם ויוצרים קואליציה.
‏הם מנסים לקפוץ זה על זה.
‏ביחד, הם יכולים להגן על הטריטוריה שלהם מפני זכרים יריבים, וכשהם צדים כצוות,
‏הם בדרך כלל מסוגלים להכניע טרף גדול מהם.
‏נראה לי שראינו אותם בשנה שעברה. עקבנו אחריהם הרבה, אבל הם לא צדו טוב במיוחד.
‏אבל הם היו די צעירים.
‏אני מקווה שהם צברו ניסיון.
‏חיי הברדלס הזכר הם בדרך כלל קצרים יותר מחיי הנקבה.
‏הקרבות עם האריות ועם הזכרים האחרים הם לפעמים קטלניים.
‏ואפילו הטרף מהווה לפעמים סכנה.
‏טום, ראה הוזהרת, יש לפניהם עדר זברות.
‏אני הולך לראות.
‏שלושה ברדלסים זכרים מהווים קבוצת טורפים אימתנית,
‏אבל הזברות אינן מטרה קלה.
‏בעיטה אחת שלהן היא לפעמים קטלנית.
‏יש בין הזברות כמה זכרים, בוודאות.
‏הם צריכים לבחור את המטרה בחוכמה.
‏טוב, הם יצאו.
‏הם רצים, הם רצים.
‏העדר מתפזר, והקואליציה מחפשת מטרה פגיעה.
‏הצעירים הם בדרך כלל טרף קל יותר.
‏האמא של הסייח חוסמת.
‏הצלחת לצלם? - לא יודע.
‏ברדלס, תיזהר מהבעיטה של הזברה.
‏אם אתה חוטף בעיטה בפרצוף, אתה גמור.
‏עכשיו גם שאר העדר מצטרף.
‏הברדלסים ויתרו. סוף המשחק.
‏זה היה מטורף, כולם נכנסו לשם, מאחורי האמא והסייח.
‏כן.
‏כן, הן יכולות להבריח את הברדלסים בבעיטות שלהן.
‏זה רק מוכיח שלא קל לברדלסים לצוד, אפילו כשמדובר בשלושה זכרים גדולים.
‏הטרף מאתגר מאוד, והיום, כוחן של הזברות...
‏ההגנה של העדר כולו, הבעיטות,
‏כל אלה הצליחו למנוע מהברדלסים לתפוס את אחד הגורים שלהן.
‏אם מישהו מהקואליציה ייפצע, שלושתם יהיו בסכנה.
‏לפעמים פשוט לא שווה לקחת את הסיכון.
‏החיים של החתולים האלה מלאים בהחלטות קשות.
‏עונת הנדידה היא אולי התקופה הטובה ביותר בשנה לצילום הברדלסים,
‏אבל יש בה גם אתגרים לא קטנים.
‏טוב, עוד מעט יהיה גשם, ואנחנו צריכים לצלם בכל מצב.
‏במצלמה רגילה, אם מתחיל לרדת גשם, זו בעיה. יש טיפות על העדשה ואי אפשר לצלם,
‏אבל במצלמה של טום יש ציוד מיוחד מאוד, שפותר את הבעיה הזאת.
‏הוא נקרא מגן גשם. נראה לכם איך הוא פועל.
‏טום, תוכל להפעיל אותו?
‏מוכן, טום? מתחילים.
‏נשאר שקוף לגמרי. זה עובד מעולה. טוב.
‏הפתרון שלי הוא הרבה פחות חדשני.
‏ידוע שהרחפנים לא מסתדרים כל כך עם הגשם.
‏הם נוטים ליפול מהשמיים, כי המכשור האלקטרוני נמס. אז בשעתיים האחרונות
‏פשוט מילאתי בסיליקון את כל הפתחים הקטנים והחורים,
‏בתקווה שככה הוא יהיה חסין למים.
‏אבל אני לא אשפוך עליו מים, כי אני לא בטוח שזה יעבוד, אבל נחזיק אצבעות.
‏למחרת בבוקר אנחנו מוצאים את העדרים הנודדים, במסע שלהם בן ה-1,400 קילומטר.
‏ואנחנו מוצאים שם פנים חדשות.
‏וואו, נראה לי שזו אמא עם שני גורים גדולים.
‏זה מרגש מאוד, כי כיף לעקוב אחרי גורים בגיל הזה.
‏הם קופצניים מאוד, שובבים מאוד, ומה שהכי מעניין מבחינתי,
‏זה שזה הגיל שבו הם מתחילים ללמוד מאמא שלהם איך צדים.
‏הם עדיין קצת יותר קטנים מאמא שלהם,
‏והם משילים כבר את השאריות של פלומת הצוואר הכסופה שלהם.
‏שעת משחק הבוקר.
‏הגורים במצב ציד.
‏הם רודפים אחרי אנפיות הבקר.
‏המשחקים האלה אולי נראים כיפיים, ואני בטוח שהם ממש כיפיים...
‏אבל בעצם מדובר באימונים לקראת המרדפים המהירים.
‏בעוד חודשים ספורים בלבד כבר יהיה מצופה מהגורים שיצודו בעצמם.
‏שמעתם את זה?
‏אמא קוראת לגורים.
‏שעת המשחק נגמרה.
‏אמא הולכת להראות להם איך עושים את זה.
‏הזברה והגנו הבוגרים הם גדולים מכדי שהמשפחה הצעירה תוכל לצוד אותם.
‏אבל יש פה גם הרבה עופרים.
‏הם קטנים ואטיים, הם טרף אידיאלי למתחילים.
‏הגורים אמורים לצפות וללמוד מאמם איך לבחור את הטרף.
‏אבל הגור הזה לא קיבל את התזכיר...
‏אלה הגורים? הם רודפים אחרי הזברה, באז? - כן, זה הגור.
‏הגור רודף אחרי הזברה.
‏בלגן. גנו וזברות עפים לכל עבר.
‏הגור מתחרט על ההחלטה שלו.
‏עכשיו הזברה רודפת אחרי הגור.
‏היוצרות התהפכו.
‏רוץ, רוץ, רוץ.
‏הזברה מתקרבת אליו.
‏זה היה מצוין.
‏אולי זה לא מה שאמא התכוונה ללמד אותו, אבל הוא למד משהו.
‏כל הפעילות הזו משכה את תשומת הלב של מין אחר בסרנגטי.
‏נראה שהרבה מכוניות מגיעות לכאן, באז. - כן.
‏אני אוהב שאנשים מוציאים כסף וזמן, כדי להתקרב לטבע,
‏אבל המצב הזה, של כל כך הרבה כלי רכב מסביב לברדלסים, האמא והגורים,
‏זה בטח לא דבר טוב.
‏כן, זה קשה לברדלסית עצמה, כי ככה היא לא יכולה לראות את הטרף.
‏למה לדעתך המכוניות האלה נוסעות כל כך קרוב לחיות, וכל כך הרבה מהן בבת אחת?
‏לדעתי, זה פשוט נובע מחוסר ידע של הנהגים.
‏כבישי הפארק אמורים להיות במרחק 25 מטרים מבעלי החיים, אבל התיירים
‏רוצים לצלם סלפי או כל מיני תמונות, אבל הם משתמשים בטלפון.
‏אז הם ממש מתקרבים לחיות.
‏אני מרגיש קצת אשם כשאני רואה את זה, כי נראה לי שבתוכניות שלנו
‏אנחנו יוצרים אצל הצופים ציפיות לא מציאותיות לגבי מה שהם יראו
‏ועד כמה הם יתקרבו. כי אנחנו משתמשים בטכנולוגיה מדהימה,
‏שבעצם מביאה את הצופה למקום
‏שהוא לעולם לא יוכל להיות בו בעצמו במציאות.
‏ואני מבין שהמדריכים האלה... שמופעל עליהם המון לחץ
‏לספק את הסחורה בזמן קצר: למצוא את בעל החיים, להתקרב אליו...
‏התיירות היא מקור מימון חשוב ביותר להרבה מהאזורים המוגנים.
‏אבל הדבר החשוב ביותר בשמירה אחראית על בעה"ח, הוא לדאוג קודם כול לצרכים שלהם.
‏כשיש לי לקוחות משלי או כשאני לוקח מישהו לספארי
‏ואני מסביר לו למה אנחנו לא מתקרבים לחיה,
‏הוא מבין את זה בלי בעיה.
‏הגורים אמורים לאכול כל יום, אבל הלילה הם יישארו רעבים.
‏ועכשיו על הברדלסים ללכת לישון ולהסתתר,
‏כשהאריות והצבועים יוצאים לצוד.
‏בבוקר אנחנו מוצאים את אותם האם וגורים.
‏באז, זאת היא שם? - כן.
‏היא במארב. עדיין חשוך כמובן, אבל כן, היא במארב.
‏הצורך הדחוף להאכיל את המשפחה דוחף אותה להסתכן.
‏האם ושני הגורים בתנועה.
‏הם יצאו לדרך על הבוקר.
‏עדיין די חשוך, מה שאומר שיש עכשיו גם הרבה טורפים גדולים יותר.
‏זאת אומרת שהיא בטח רעבה.
‏טוב, אמא הבחינה במשהו.
‏כן. תפסה אותו. תפסה אותו. - היא תפסה אותו.
‏מה שבאמת מעניין, זה שהיא לא נתנה לגורים שום הזדמנות
‏להתאמן בציד על הצבי הזה. היא חיסלה אותו מיד.
‏כי היא היתה צריכה שהדבר הזה יפסיק להרעיש.
‏יש שם הרבה טורפים גדולים,
‏הרבה צבועים והרבה אריות, שעדיין פעילים, עדיין זזים.
‏היא גוררת את הטרף לתוך עשב גבוה יותר,
‏כדי שיהיה קשה יותר להבחין בו.
‏הגורים נראים מורעבים.
‏וכמו לפי הזמנה, אני שומע אריות.
‏שם, איפשהו.
‏הגורים אוכלים, אבל אמא שומרת כל הזמן.
‏אני רואה צבוע, ממש לפנינו.
‏אתה רואה צבועים? - כן.
‏צבועים מתקרבים, כן. - הוא מתקרב לכאן.
‏אם תבוא לכאן, לימיננו, הצבוע שם, תוכל לירות בו ולפגוע.
‏מעניין אם היא ראתה אותו.
‏הצבועים ידועים בגניבת הטרף של טורפים אחרים.
‏הוא צבוע גדול.
‏לאמא יש בעיה רצינית. - כן.
‏כוח הנשיכה שלהם, 70 ק"ג לסמ"ר, מאפשר להם לרסק עצמות.
‏אם הצבוע ירצה אותו, הוא יצליח.
‏הצבוע הזה קרוב. מה תעשי, אמא?
‏תילחמי או תברחי?
‏אמא והגורים מסתכלים.
‏אמא קמה. היא הולכת לעבר הצבוע.
‏קדימה, אמא.
‏יש. כל הכבוד, אמא.
‏הברדלסים בנויים למהירות, לא ללחימה,
‏אז בעצם היא יכולה רק להבהיל ולהרחיק את הצבוע.
‏כי אם ייצא שהם באמת יילחמו, הצבוע הרבה יותר גדול וחזק.
‏האסטרטגיה היא פשוט להרחיק את הצבוע, כדי שהגורים יוכלו לאכול את הטרף.
‏אפשר לשמוע כאן הרבה צבועים. כולם מקרקרים וצוחקים.
‏לאמא היה מזל גדול, האמת. כי נשמע כאילו הצבועים האחרים כבר תפסו גם הם טרף.
‏וגם האריות, שם.
‏וואו, ממש קשה לי להאמין.
‏אמא הגנה בהצלחה על הטרף שלה מפני הצבוע הזה,
‏ואולי היה לה פשוט מזל שלא הגיעו עוד צבועים,
‏אבל היא הפגינה תוקפנות מדהימה למדי, ואמרה לו, "תתרחק מהטרף שלי".
‏אמא הצליחה להשיג היום אוכל.
‏אבל בקרוב, הגורים ייאלצו ללמוד לצוד בעצמם.
‏בינתיים יותר ויותר חם, ואנחנו מוצאים את קואליציית הזכרים, שמחפשים טרף.
‏הם יקפצו מתצפית לתצפית, עד שימצאו טרף אפשרי.
‏בהשוואה לאמהות הברדלס, הגורים חסרי פחד.
‏אבל יש בכך סיכון.
‏יש אריה מתחת לעץ, הם עלולים להיתקל בו.
‏קיבלתי, תודה.
‏נראה שהבנים רוצים לטפס על העץ הזה, אבל הם לעומתנו לא יודעים
‏שיש ליד הגזע אריה. הם עומדים להיות מופתעים מאוד.
‏האריה קם.
‏זה זכר גדול.
‏אחד, שניים, שלושה, ארבעה אריות זכרים.
‏קצת הלם מבחינת הברדלסים, אבל למרבה המזל, האריות לא רדפו אחריהם.
‏ראית אותם חוטפים את ההלם? - כן, ראיתי אותם נבהלים.
‏כן, הם אמרו כזה, "לא היינו פה. להתראות".
‏יש כאן רק 300 ברדלסים, אבל יותר מ-3,000 אריות.
‏במקרה של מאבק עם הטורפים האלה, שהם גדולים וחזקים מהברדלס,
‏לברדלס לא יהיה שום סיכוי.
‏הקואליציה ממשיכה לחפש מזון.
‏אני ממש מקווה שהם יצליחו לפני שייגמר לנו הזמן.
‏חיי הברדלס הרבה יותר קשים משחשבתי, אפילו בתוך הפארק הלאומי המוגן סרנגטי.
‏צורכי ההישרדות יכולים להניע את הברדלס לשוטט מחוץ לאזור המוגן...
‏מקום מגניב.
‏ושם הם ייאלצו להתמודד עם קשיים אחרים, שהאדם מערים עליהם.
‏תודה, באז. שלום, שלום.
‏אני נפגש עם קלווין מוניסי, מפרויקט הברדלסים בסרנגטי.
‏כן. תמיד מוכן. נעים מאוד.
‏אני רוצה לשמוע איך המחקר שלו עוזר בהתמודדות עם האתגרים האלה.
‏עד מהרה אנחנו רואים כמה פרצופים מוכרים.
‏קלווין, האם והגורים, המשפחה הזאת... זו משפחה שאנחנו עוקבים אחריה.
‏אתה מכיר אותה?
‏כן, אנחנו מכירים אותה, וקוראים לה אדורה.
‏אדורה? - אדורה, כן.
‏אתה יודע כמה שגרים היא המליטה בחייה?
‏זה השגר השני שלה.
‏את השגר הראשון היא המליטה ב-2020,
‏וזה לא הלך כל כך טוב. היא איבדה את כל הגורים שלה.
‏אוי, לא.
‏כן, זה עצוב. ובשנה שעברה מצאנו אותה עם חמישה גורים.
‏חמישה? - כן, כן.
‏עכשיו יש רק 2, כלומר היא איבדה 3 גורים?
‏כן, היא איבדה שלושה גורים. - זה כל כך עצוב.
‏אבל זו כנראה המציאות כשחיים בסביבה שיש בה המון טורפים שהם גדולים ממך.
‏כן, בדיוק. כן. האמת, היא אמא טובה.
‏העובדה שלברדלסית שהמליטה 5 גורים יש עדיין 2 גורים,
‏זה אומר שהיא בכל זאת אמא טובה, כשמדובר בסביבה קשה כזאת.
‏בעבודת השטח של קלווין יש שני חלקים.
‏תחילה, הוא ממפה את המקום שבו כל ברדלס משוטט.
‏ואז עליו לאסוף את הדנ"א שלו בדרך הכי פחות פולשנית שאפשר.
‏אז אתה מבלה הרבה זמן בבהייה בברדלסים, בתקווה שהם יעשו מספר שתיים?
‏כן. כן.
‏קלווין, היא כורעת. היא תעשה צרכים?
‏היא עושה קקי. - כן, כן, כן. מעולה.
‏בד"כ כשאני עובד עם מדענים ומצלם את העבודה המדהימה שלהם, אני מציע לעזור,
‏ולהיות מעורב, אבל אני חושב שבמקרה הזה טוב לי ככה. סומך עליך לגמרי.
‏תשאיר את זה לאספני הקקי המקצועיים.
‏נראה לי שהוא מצא. כן, הוא מצא.
‏מעולם לא התרגשתי כל כך מאיתור קקי של חיית בר.
‏הכול בשם המדע.
‏אולי בעבודה של קלווין אין זוהר, אבל היא חיונית לניטור טריטוריות הברדלסים.
‏אנחנו נוציא מפה דגימת דנ"א,
‏כדי שנוכל ללמוד ממנה עד כמה מאגר הגנים מגוון.
‏כך נוכל לדעת מה מידת הקשר בין אוכלוסיות הברדלסים. מאוכלוסיית סרנגטי,
‏ועד האוכלוסייה שלהם במסאי מארה, וגם באזורים מוגנים אחרים במזרח אפריקה.
‏חשוב מאוד שהקבוצות יתערבבו,
‏אבל נעשה קשה יותר לברדלסים לנוע, כי בני האדם בונים חוות ועיירות בדרכם.
‏הפתרון הוא להפחית את הפעילות האנושית במסדרונות הטבע,
‏כדי שנוכל להגביר את הקישוריות בין האוכלוסיות הקטנות שיש לנו.
‏קלווין מקווה שהמידע הזה יוכל לשמש לניהול השטחים באופן שיתמוך בברדלסים,
‏יחבר בין הטריטוריות ויעניק להם את המרחב הדרוש להם כדי לשרוד.
‏למחרת בבוקר אנחנו מוצאים שוב את קואליציית הזכרים.
‏הם ליד עדר גנו,
‏ונראה שזו אולי תהיה ההזדמנות שלהם לצוד.
‏אבל הם לא שם לבד.
‏הנה הבנים. והנה הגנו.
‏ויש שם כמה אריות. עלול להיות פה בלגן גדול.
‏טום, מצאנו את הבנים,
‏הם במרחק של כ-300 מטר מעדר גנו, ויש בסביבה גם אריות.
‏אז יש לנו עדר גדול של גנו, והבנים נמצאים בצד הזה של העדר.
‏מה שהם לא יודעים, זה שיש בצד השני להקת אריות. חלפנו על פניה בדרך לכאן.
‏אז אם הם יחליט לתקוף את עדר הגנו, עלולה להיות להם הפתעה ממש לא נעימה.
‏אל תקומו, בנים, אל תקומו.
‏לא כדאי לכם להתחיל לריב עם חבורת אריות.
‏אתה חושב שהם ראו אותם? - לא.
‏הם ממש קרובים.
‏כל הגנו רצים.
‏איזה גדולים הם.
‏תראו את הגודל של הבחור הזה מימין.
‏וואו, הוא יפהפה. תראו את הרעמה שלו מתנופפת ברוח.
‏לברדלסים היה מזל גדול.
‏להקת האריות לא הבחינה בהם, והם הולכים לכיוון ההוא.
‏אבל הם איבדו את אלמנט ההפתעה. עדר הגנואים ממש מבוהל בגלל האריות.
‏עוד לא חזינו בציד מוצלח של הקואליציה.
‏הם כבר לא יכולים לחכות.
‏הם מחפשים מטרה.
‏הם הבחינו בעגל.
‏הם רצים בין הגנואים ומסתכלים סביב, בראש מורם.
‏הם לא רצים מהר, הם מחפשים מטרה, אבל צפוף שם מדי, כשכל העדר רץ ביחד.
‏זה עלול להיות מסוכן מאוד.
‏בחירת המטרה הנכונה בזמן הנכון היא עניין של חיים ומוות.
‏הם הבחינו בגנו גדול.
‏הוא בן שנה בערך.
‏הוא חזר אל העדר, יופי של הגנה של העדר.
‏טוב, הם החליפו מטרות, הם מצאו עוד אחד.
‏אתה עדיין רואה אותם? - כן.
‏הוא מגיע מלפנים.
‏הוא יצליח.
‏נראה לי שהוא הצליח.
‏הגנו הזה נלחם ממש יפה.
‏סוף כל סוף הם יכולים לאכול בכיף. הם הרוויחו את זה ביושר.
‏אבל גם אם הציד היה מוצלח, לא בטוח שתוכל לשבוע ממנו.
‏אריות מתקרבים לטרף, נכון, באז? - כן.
‏הם שלושה והיא אחת.
‏היא לא בטוחה. אבל הם בטח לא יילחמו בה על הטרף.
‏אם הם יבינו שהם בסכנה, הם יתרחקו.
‏כרגע הם פשוט מנסים לאכול כמה שיותר מהר.
‏והיא משתלטת על הטרף.
‏ולכן קשה מאוד להיות ברדלס באזור הזה.
‏כל העבודה הקשה הזאת, ואז אריה גונב לך את האוכל.
‏ועכשיו הבנים האלה יצטרכו לצאת שוב לציד. חזרנו לנקודת ההתחלה.
‏התחרות עם הטורפים הגדולים יותר מקשה מאוד על הברדלסים.
‏אבל לא בא בחשבון שהם יוותרו.
‏ברטי, האם שומע? - כן, דבר.
‏עומד לרדת גשם, אז נפעיל את מגן הגשם.
‏טוב, קיבלתי. ואני אעבור לרחפן העמיד למים.
‏למרות הגשם, הקואליציה נשארת עם העדר.
‏בהצלחה בשמיים, רחפן קטן.
‏התחיל לרדת מבול, והברדלסים עדיין צדים, אז ההצגה חייבת להימשך.
‏הם פשוט צועדים אל תוך הגשם.
‏והרחפן עדיין בשמיים.
‏הסערה משנה לגמרי את הדינמיקה בין הטורף לטרף.
‏הגנואים עומדים עם הגב לגשם,
‏הם לא מנסים להיזהר מהברדלסים, והם גם לא שומעים אותם.
‏טוב, הם מתקרבים לגנואים. יורד מבול. קדימה, רחפן. תחזיק מעמד.
‏עכשיו, כשגם סכנת האריות נעלמה, מצבה של הקואליציה טוב יותר.
‏טוב, אחד, שניים, שלושה.
‏טוב, הברדלס שמלפנים מצא מטרה.
‏טוב, הוא מגביר מהירות. עכשיו.
‏הם ממש עפים.
‏הגנו מסתובב ונלחם.
‏תיזהרו מהקרניים.
‏הנה התגבורת.
‏כל שלושת הבנים על הגנו. תחזיק מעמד, רחפן.
‏זהו, הם הפילו אותו. וואו.
‏הוא הסתובב וניסה להדוף אותו, ואם הוא...
‏אם הברדלס הזכר הזה היה לבד, אני לא חושב שהוא היה מצליח.
‏וכל זה בגשם השוטף. זה היה מטורף.
‏הרחפן עדיין טס, אני אחזיר אותו לפני שהוא ייפול.
‏כן, בטח.
‏הוא שרד. כל הכבוד, רחפן עמיד למים.
‏זה התיעוד הראשון של ציד ברדלסים בגשם כזה.
‏לא ידעתי אם הרחפן הזה ישרוד,
‏אבל הוא שרד, והצלחנו לתעד בעזרתו התנהגות יוצאת דופן.
‏ציד ברדלסים בצוות, בגשם זלעפות.
‏אפילו בחסות סופת הגשמים,
‏הכנעת הגנו היא מסוכנת מאוד מבחינת הברדלסים.
‏אני שמח שיש להם אוכל סוף כל סוף,
‏ושהם יכולים לנוח כמה ימים, לפני שיצטרכו לעשות את זה שוב.
‏תיעוד העימות האייקוני הזה בין הברדלסים לגנו
‏הוא דבר שלא אשכח לעולם.
‏שהותי כאן מגיעה לסיומה, ויש מישהו שאני רוצה לבדוק מה שלומו.
‏הנה אמא...
‏אבל השאלה הגדולה היא, איפה הגורים?
‏בבקשה, גורים קטנים, תגידו שאתם עדיין בחיים.
‏הגורים כאן. הגורים כאן.
‏איזו הקלה!
‏הגורים שרדו, והם נראים מאושרים ובריאים מאוד.
‏נראה לי שהם נהיו מפלצות קטנות.
‏יש להם עכשיו כל כך הרבה אנרגיה, הם מתרוצצים וקופצים על אמא.
‏הם כל כך גדלו מאז שראינו אותם.
‏הם מתחילים לאבד את הפרווה הכהה שלהם בצדדים.
‏כבר מתחילים לראות עליהם את הנקודות של ברדלסים בוגרים.
‏סיכויי ההישרדות של גורי הברדלס הם לא כל כך טובים.
‏95 אחוזים מהם לא מגיעים לבגרות.
‏אבל שני הקטנים האלה שרדו באחת התקופות המסוכנות ביותר בחייהם,
‏ויש להם אמא מדהימה שמטפלת בהם. אז נראה לי שיש סיכוי שהם ישרדו.
‏תמיד חשבתי על הברדלס כעל טורף-על מהיר במיוחד, טורף עמיד ביותר.
‏אבל מתברר שטעיתי לגמרי.
‏כי הסכנה מצד האריות והצבועים כאן היא פשוט עצומה.
‏ופעילות האנשים בסביבה רק מקשה עליהם עוד יותר.
‏אמנם קל מאוד להתרשם מקואליציית הזכרים,
‏אבל אני הכי מתפעל מהנקבות.
‏העובדה שהן מסוגלות בכלל לגדל גורים באזור הזה
‏היא עדות ליכולת המופלאה של האמהות שצפינו בהן.
‏לעולם לא אשכח את הברדלסים האלה, שהולכים וגדלים,
‏לומדים מאמם ורוכשים כישורי הישרדות, כדי שעם קצת מזל,
‏הם יוכלו להתמודד עם כל מה שצופן להם העתיד בסרנגטי.
‏תרגום: דורית ווסטון לאור