Er du Eleanor?
Hva om jeg er det?
Jeg er Williams.
Som i Kent og Williams.
Å, nemlig.
Hva har du over hele deg?
Det er vel Kent.
Det er…
Beklager.
Hun sa at du har tatt kontakt.
At du så etter en makker?
Hun hadde deg, så hun takket nei.
Det er bare…
Jeg jobber bedre i tospann.
Med en som kan dekke deg
og klarere kroker for deg.
-Bare sunn fornuft, vet du. -Ja.
Hvorfor så du etter en makker?
Jeg blir ensom.
Vil du komme inn, eller?
Ja.
-Raske på, for svingende! -Vent litt, da!
-Eleanor! -Jeg prøver å finne den.
-Du rydder bort alt! -Beklager at jeg er ryddig.
Ikke ryddig, snuppa mi.
Du stapper alt inn i skap,
og nå må jeg vade gjennom rotet ditt for å finne mine egne ting.
Her er hun.
Jævla Reed! Hvorfor gjøre det?
Hva er planen?
Å riste dem av oss og så lage en plan.
-Hva skjer? -Vi blir straks angrepet.
-Hva skal jeg gjøre? -Legg deg i badekaret.
-Skal jeg tappe i? -Så klart.
Skum og levende lys. Nei, legg deg ned og ikke bli skutt!
-"Ikke bli skutt"? -Er du religiøs?
Ikke egentlig.
Vel, lek litt med tanken. Slå av en prat med han der oppe.
-Vel? -Løpet er kjørt. Hva tror du?
Da du banket på, burde jeg bedt deg pelle deg vekk.
Pokker.
-Vi må ut. -Ut?
Kom deg ut!
Lar du den stå der? Det er en fin bil.
Ja.
-Kom igjen! -Faen.
Ingen kjenner noen fullt ut, Wallace.
Ikke egentlig.
Jeg burde ikke sagt noe. Beklager.
-Jeg vil ikke at du skal bli såret. -Takk for det.
Men mitt ekteskap er min sak.
-Så du trenger ikke uroe deg for det. -Men jeg gjør jo det.
Uroer meg for deg.
Statsministeren. Vil du ta den?
Statsminister.
Jeg er på vei.
Den nye kinesiske ambassadøren er her.
Unnskyld meg.
-Hvordan få tak i Alex Clark nå? -Lett. Finn Trent Clark.
-Virkelig? -Har du Kai-Ming, kommer han.
-Og får tak i Alex. -Williams ringer.
-Det stakkars kreket er forelsket i henne. -Williams. Hei.
-Det er noe på gang her. -Hva skjer?
Løpet er kjørt, tror jeg.
Stille før stormen. Fienden står ved porten.
Noen lekket at vi har Kai-Ming.
Å. Lenny.
Har de Kai-Ming, er det Clarks. Da er de ferdige.
Williams, hold den jenta i live. Hører du? Hold henne i live!
Vi er på vei.
Hva sa de?
-De var enige. Løpet er kjørt. -Herlig.
Eleanor, det er nok best at… Uansett hva som skjer, er det hver kvinne for seg.
Ok? Det er bare sånn det er. Forretninger, vet du.
Hold deg kald, hold deg i live, ja. Bare forretninger.
De kommer inn!
Hei!
Hvor går ferden?
Hvor du vil, men til fots for din del.
Oi.
Hei.
Faen!
Faen.
Hva i helvete er det som foregår?
Å faen!
-Å gud! -Herregud!
-Vi kan være for sent ute. -Nei! Hva faen skal du?
Vær så snill!
Bli her.
-Jeg må få dem ut. -Herregud.
Faen.
Det er Clarks.
-Har du en pistol? -Til meg, ikke til deg.
Faen! Vi har dårlig tid.
-God kveld. -Hei, sir.
Ambassadør Hang, dette er Wallace Webb.
Forsvarsminister, dette er Les Mullery, direktør for Secret Service,
agent Perryman, også fra MI5, og Mitch Porter, som du…
CIA-stasjonssjefen. Ja, det vet jeg.
For noen timer siden ble den amerikanske ambassaden angrepet.
En sikkerhetsvakt ble skadet, og en ansatt forsvant.
Den savnede er Cole Atwood.
Bedre kjent som han som ble feilaktig anklaget for drapet på din forgjenger.
Noen tok ham.
Vi vet at det var dere.
Så skjødesløst av deg, Mr. Porter, å miste en spion.
Atwood er ingen spion. Han er ambassadestab. En rådgiver.
Han er en CIA-agent.
Snart får alle rede på dette.
Vi vil understreke at vi ser på USA og Storbritannias handlinger
som krigshissing.
Vi tilbød dere en vei ut av situasjonen uten å øke spenningen.
Ambassadør, ditt forslag
om å få store andeler av Storbritannias militære forsyningskontrakter
er fullstendig uaktuelt.
Hva får vi så for drapet på vår ambassadør?
En unnskyldning?
Han ble drept på britisk jord, statsminister.
Får vi ikke kompensasjon, blir vi nødt til å gjengjelde.
Mine herrer.
Vi burde ikke være her. Vi burde faen ikke være her!
Trenes man ikke for sånt i CIA?
-Herregud. -Dæven. Sam!
Hva er det med deg og vinduer?!
-Kom deg inn! -Kom deg inn!
-Kai-Ming? -De har henne.
-Faen! -Og Eleanor. Kjør!
Vi trenger den opptakeren.
Forstår du?
Vi trenger den.
-Hva skjedde? -De stormet oss.
De kom inn fra vinduene, taket, dørene.
Kom høyt og lavt, som på festene dine.
Er Kai-Ming død?
Vet ikke. Hun var på badet, og Eleanor gikk for å sjekke.
Før jeg fikk sjekket, var begge borte.
Svært hull i veggen. Mye blod. Aner ikke. Jeg tror jeg er blitt skutt.
-Jeg setter deg av utenfor et sykehus. -Da er det like greit med et fengsel.
Vi må jo dra et sted.
Sam?
-Hva? -Til Michael?
-Nei! -Kom igjen.
Aldri i livet.
Det er meg.
Hei.
Michael.
-Nei. Absolutt ikke, Sam. -Vær så snill.
-Kan du ta av deg skoene? -Ja.
Skoene av.
Jeg vet at dette er det siste du ønsket deg. Unnskyld!
Hvem er de?
Det der er Cole.
Han er en CIA-agent.
En CIA-agent?
Ja. Vel, det gjenstår å se. Mulig han hopper av.
-Og hun blonde er Williams. -Er hun CIA-agent?
Nei, hun…
Avtrekkermann? Kvinne?
Avtrekkermann. Ikke kjønnsbestemt.
Jeg mente ikke at du kunne ta med hele forbryteralbumet!
Jeg vet det. Unnskyld. Da jeg fikk meldingen, ble jeg så…
Hva?
Glad.
Og jeg…
-Jeg kommer bare fordi jeg er desperat. -Du vet å smigre.
"London-bygg i lys lue. Melding om skuddveksling."
Var det dere?
Nei.
Datteren min sover i naborommet.
Hva enn dette er, kan det ikke være her. Dere kan ikke ta det med hit.
Vi ble ikke forfulgt.
Jeg så deg i avisen her forleden og tenkte:
"Å, der er hun jeg så myrde noen på gata. Hun har klart seg bra!"
-Hadde jeg ikke gjort det, ville du dødd. -Michael, jeg lover at ingen kommer hit.
-Datteren din er trygg. -Ikke gi meg et løfte du ikke kan holde.
Datteren din er trygg. Jeg lover.
Er hun døende?
Jeg har det prima.
Vi tror hun ble skutt, men hun er så blyg.
Jeg vil nødig lage oppstyr.
Akkurat.
Jeg så en film der noen la sanitetsbind på et skuddsår for å stoppe blødningen.
Faz la igjen noen da hun overnattet.
Bare gi meg bandasjer og varmt vann.
Får jeg en sterk trang til å sy meg selv med et kusebind, skal jeg si fra.
Ok.
ANROP FRA VERKSTED
Det er Clarks.
-Vi har vennene dine. -Hallo!
De er i live, men den situasjonen kan fort endre seg.
Hva vil dere ha?
Det vi hele tiden har ønsket oss.
En digital opptaker tatt fra ambassadørens datters leilighet den kvelden han døde.
Jeg sa jo at jeg ikke har den.
Vi vet dessverre ikke om vi kan stole på deg.
For vår sjelefreds skyld, dersom vi ikke har den i hende kl. 12 i morgen,
vil vi drepe alle dine venner på så absurd grusomt vis
at måten de døde på vil hjemsøke deg livet ut.
Vi har ikke den jævla opptakeren.
Det får vi svar på i morgen.
Ta den til 177 Park Walk, Borough Market.
Overrekk den til min kollega, så slipper vennene dine helskinnet fra det.
Vi ser frem til å legge dette bak oss, uansett utfall, Helen Webb.
Aner dere hvor opptakeren er?
Den kan ikke være i Jasons leilighet. Neppe i Maggie og Phillips heller.
Men de har gjemt den et sted.
Vi må følge sporene deres bakover, men hvor skal man begynne?
Vi finner den aldri før i morgen.
Jeg må møte Alex Clark, ellers dør Kai-Ming og Eleanor,
og jeg får aldri vite sannheten om Jason. Vi må få henne til det møtet.
Cole, kan du få tak i Trent på noe vis?
Ikke for å få dette til å handle om meg,
men hva gagner det meg?
Ok…
Jeg skal gjøre mitt beste for å få mine oppdragsgivere fra å skade familien din,
men én ting bør du ha i mente.
Får du ikke tak i Trent, har vi ikke bruk for deg.
Og har vi ikke bruk for deg, fører Sam deg ut til Hampstead Heath
og gir deg et nakkeskudd.
Er det sant?
Det blir nok Richmond Park, men bare finn den kødden, ok?
Hvem er det?
Går det bra?
Han vil neppe prate med meg igjen.
Du sa hva du lever av?
Ja.
Jeg sa det til Jason.
-Helen! -Jeg vet det. Jeg…
-Hva sa du? -Jeg var vag.
-Vag? -Ullen, liksom. Jeg sa…
Jeg sa at jeg ikke var den han trodde jeg var,
og at Helen Webb ikke finnes.
Ikke særlig ullent.
Jeg…
Jeg fortalte det jeg følte jeg måtte.
At du jobber for en organisasjon
som stjeler hemmeligheter fra regjeringen han jobber for?
Ja.
Og hva sa han? Hvordan reagerte han?
Han sa at
han elsket meg,
og at ingenting jeg sa kunne endre på det.
Det er en fin reaksjon.
Ja.
Uken etter var han død.
Jeg må finne ut hvorfor.
Og jeg må finne ut hvem han var.
Faen, Marie! Det er barnepiken min. Et lite øyeblikk.
Hei, Marie. Er alt i orden?
Sam. Wallace er ikke hjemme. Ungene… Jeg må gå.
Gjør det du må.
Hør her.
Finn Trent.
Vi får bare tak i Alex Clark via ham.
-Mottatt. -Reed er på krigsstien.
Så pass godt på Cole.
Skal bli.
-Ha det. -God jul, Marie.
God jul, Marie!
-Jeg er så lei for det. -Det går bra.
-Wallace skulle vært tilbake for lengst. -Ikke tenk på det.
Herregud.
Alle er på kjøkkenet. Ungene sa noe om plumpudding.
Faen! Det var i dag, ja.
-Takk. Du er en engel. -Det går bra.
Han virket litt fjern. Håper alt er i orden.
Ja, alt er i orden. Takk.
-Ok. -God jul.
-God jul. Ha det. -Ha det.
-Har vi hatt i appelsin? -Ja.
-Rosiner? -Ja.
-Sitron. Vi har ikke hatt i sitron. -Hei! Hei, folkens.
-Hei, mamma! -Hva driver dere med?
-Vi lager puddingen. -Jøye meg.
-Kom med et juleønske. -Er jeg tidsnok?
-Med nød og neppe. -Bare tenk det. Ikke si det høyt.
Ok. Det må være hemmelig, ja.
Ok. Hei!
Vær så god. Hallo. Hvor har du vært?
Julehandling. Hvor var du?
Trøbbel på den amerikanske ambassaden.
Mos den.
Å, ok. Det slår handletur-unnskyldningen min.
-Alt vel? Det høres alvorlig ut. -Det ble et stort krisemøte.
Jeg trodde du var her, så…
Mamma, ønsk deg noe.
-Du må røre. -Jeg rører.
-Dessuten må du lukke øynene. -Lukke øynene. Ok.
Ser det ikke kjempegodt ut?
-Kan jeg si deg en hemmelighet? -Si meg hva som helst.
Kanskje liker du meg ikke etterpå.
Har du hørt om en "Black Dove"?
Gjorde du det?
Det er kjempesent, barn. Nå er det leggetid.
-Kan du… -Men hva ønsket du deg?
Det sier jeg ikke. Det er hemmelig.
Gjør dere klare til legging, så kommer jeg snart.
-Ok. -Stopp!
Hva skjedde på ambassaden? Hva står på?
Hva kjøpte du?
Hva?
Julehandlingen.
Vel, det var…
En gave til deg, så det kan jeg ikke si.
Hva står på?
Tenker du på kvelden vi møttes?
-Ja, iblant. -Jeg gjør det ofte.
Temmelig ofte. Jeg leker mye med tanken.
Jeg tenker på at du står opp og kler på deg, og går ut.
Du går mot heisen.
Hvor langt fra hotellet kom du?
-Hva betyr det? -Det betyr noe.
-Jeg vil vite hva du tenkte. -Hva jeg tenkte?
Jeg tenkte nok: "Jeg har ikke penger til drosje, og det er midt på natta."
-Ja? -Ja.
Nei, jeg var..
Jeg tenkte at jeg… At jeg ikke ville dra. Jeg ville bli.
Er du tilfreds?
Med meg? Og med oss?
Oi! Ja, Wallace. Hva står på nå?
Jeg er nok en skuffelse for deg på mange områder.
-Du skuffer meg ikke. -Ærlig talt…
Det er feilen du ofte gjør.
Du skjønnmaler alt, men ingen er feilfri.
Ingen vet alt om noen, gjør de?
Du later alltid som at alt er perfekt,
som om vi er perfekte,
men det er en løgn, ikke sant? En umulig løgn.
Hvem prøver du å overbevise? Meg? Deg selv? Eller…
Det er det jeg føler.
Noe du vil si meg?
Som hva da?
Hva som helst?
Nei.
Hør her.
Jeg tror ikke du er perfekt.
Tro meg.
Og jeg tror ikke at vi er perfekte, men…
Jeg prøver å være støttende.
Jeg prøver å gjøre ting fint.
Venter du noen?
Nei.
-Perryman. -Forsvarsminister.
Unnskyld, men kan jeg komme inn?
-Kom inn. -Takk.
-Er alt i orden? -Ja. Er det denne veien?
Bare gå gjennom.
-God kveld. -Hallo.
Dette er Helen, kona mi. Og dette er Perryman.
Han er i MI5.
-Beklager forstyrrelsen, Mrs. Webb. -Det går bra.
Hva gjelder det?
Det var Mrs. Webb vi ville snakke med. Ingen grunn til uro.
Slett ikke. Jeg vet ikke om du har fortalt Mrs. Webb om…
Jeg har nevnt ambassaden.
Akkurat. Da tipper jeg du kan gjette hva jeg gjør her, Helen.
Jeg var jo der!
-Ja. -Var du?
Å, det glemte jeg helt.
Vi laget plumpudding, og barnevakten…
-Jeg var der i ettermiddag. -I dag?
Ja, jeg besøkte herlige Vanessa. Du vet, hun…
Hun sa hun sjekket deg inn kl. 16:43. Vi har sjekket besøksloggen.
Dere drakk kaffe, men ble avbrutt. Hun ble oppringt.
Fra et usporbart nummer,
men det gjaldt visst vakthold for henne?
Hun sa ikke hva det gjaldt.
Så ble byggalarmen utløst, og så dro du?
Ja.
Hvorfor besøkte du Ms. Robinson?
Vel, vi bare…
-Unnskyld, er jeg i noe… -Slett ikke.
Navnet ditt ble tydeligvis flagget et sted,
så jeg tenkte jeg fikk stikke innom.
Senkede skuldre,
null stress, vennligsinnet.
-Gjøre alt etter boka. -Klart.
Jeg tror ikke jeg så noe av betydning. Beklager så mye.
-Ikke noe problem. -Mamma!
Jeg må…
-Så klart. -Greit?
Så klart, og beklager igjen for forstyrrelsen.
-Mamma! -Ja da.
-God jul. -Til deg òg.
-Jeg følger deg ut. Takk som kom. -Beklager det.
-Nei, må man, så… -Best å få det unna.
Vi kommer til bunns i det, ok?
På gjensyn.
"Pinnemann er ensom. Pinnemann er forblåst.
Pinnemann er frossen og dekket av frost.
Pinnemann er trøtt. Øynene glipper en stund.
Han strekker seg og gjesper og tar seg en blund."
Wallace,
jeg må ut en tur. Beklager.
-Jeg må hente en gave. -Det går bra.
Ungene sover.
Jeg elsker deg.
Jeg elsker deg. Det har jeg alltid gjort.
Hodestups.
Siden kvelden på hotellet. Siden du kom tilbake.
Jeg var så forbasket lettet da du gjorde det.
Jeg vet jeg ikke er så kompleks. Og at det ikke er attraktivt i dine øyne.
Men jeg elsker deg.
Og jeg elsker hjemmet vårt og barna våre og livet vårt.
Jeg elsker det.
Og man kjemper jo for det man elsker?
Jeg blir ikke sen.
Jeg har prøvd å forstå hvorfor du gjorde som du gjorde i kveld.
Hvis du ønsket å true Cole Atwood,
hvorfor sa du ikke det?
Noen av oss herdes med alderen, mens andre blir bløthjertet.
Jeg har blitt bløt?
Jeg tror du velger gulrot fremfor kjepp.
-Du jobber altså for kineserne? -Vi jobber for høystbydende, som alltid.
En MI5-agent var nettopp innom. Han lurte på hva jeg gjorde på ambassaden.
Jeg setter alt på spill for deg. Det har jeg gjort i årevis.
Likevel tør du ikke være ærlig. Og nå tror jeg Wallace mistenker noe.
-Du må gi fra deg Cole. -Hvorfor skulle jeg?
Kineserne malte seg inn i et hjørne. De kommer med trusler.
Får de ikke viljen sin, kan de sette dem ut i livet.
Og tro meg, det vil vi unngå for enhver pris.
Hva kan du si meg om en organisasjon ved navn Clarks?
Det er et forbrytersyndikat.
Det begynte her, og bredte seg ut i verden.
Ambisjoner om å bli lovlige.
Dype lommer, myrder som et meksikansk kartell.
En mannevond bande. Jeg har knapt hatt med dem å gjøre.
De drepte Jason. Og Maggie, Phillip og politisjef Yarrick.
Og antagelig den kinesiske ambassadøren.
Travel uke for dem.
Det er de som leter etter opptakeren.
Vi tror den avslører ambassadør Chens morder.
Vet du hvor den er?
I så fall skal jeg vel gi den til deg?
Ja, selvfølgelig.
-Hva skal du gjøre med Clarks? -Jeg ringer rundt.
-Du ringer rundt? -Hvis du samarbeider.
-Det holder ikke. -Det må det.
De drepte Jason.
De sendte en mann. Han truet barna mine.
-Du drepte ham. -Og jeg skal drepe de som sendte ham.
Kan du for en gangs skyld bruke ørene og hjernen og høre på meg?
Du kan ikke knuse en organisasjon som Clarks.
Det blir som å knuse Mossad eller McDonald's. Toppsjiktet er for mektige.
Jeg sjekket Jason.
Og?
Han levde et kjedelig, oversiktlig liv uten et rødt flagg i sikte.
Så ble han innblandet i drapet på en kinesisk diplomat.
Hva vil du frem til?
Jeg tror ikke MI5 besøker alle som var innom ambassaden i dag.
Kanskje var ikke Jason Davies verdt å hevne, og så visst ikke verdt å dø for.
Hva visste Jason om deg, Helen?
Ingenting, som sagt.
Det er mange regler i Black Doves.
Men én regel står over resten, og må aldri brytes.
Regelen om at vi holder vår organisasjon ukrenkelig og hemmelig.
Brudd på den regelen straffes ikke med utvisning eller eksil.
Det straffes med døden.
Nå skal du overlevere Cole Atwood til meg
halv sju i morgen tidlig på Albert-vollen.
Så går du tilbake til det du gjør best, Helen Webb, hustru og mor.
Og kan du ikke det, noe jeg begynner å frykte at du ikke kan,
er vår avtale død og maktesløs.
Husker du vår første samtale?
Jeg har merket meg alle utgangene. Jeg har fortsatt en plan.
Og hånden min er fortsatt en knyttneve i lomma, klar til slag.
Det fins ikke alltid utganger, Helen.
Ja, jeg har prøvd det.
Takk likevel.
-Ingen har sett ham. -Ring flere.
-Jeg prøver! -Ja, du prøver som bare faen.
Smertestillende. Gått ut på dato, men bedre enn ingenting.
Dette er midt i blinken.
-Å faen. -Hva?
-Hvor alvorlige er anklagene? -De er svært alvorlige.
Den kinesiske regjeringen anklager amerikanerne
for en dekkoperasjon mot dem.
Kina antyder at en amerikansk agent har medvirket
til drapet på deres ambassadør.
Hva dette innebærer i henhold til internasjonal rett er ennå uklart,
men alles øyne rettes nå mot Washington og Downing Street i påvente av reaksjonene…
Jepp. Det var meg.
Så flott. Jeg er på tv.
Vet du hva det der er?
Det er dritten på toppen av drittkransekaka, og den kaka er diger.
-Glem det. Ring Trent igjen. -Jeg prøver. Han har blokkert meg.
Hva gjør vi? Vi har ingenting.
Lille Frøken Superspion er hjemme mens 3. verdenskrig bryter ut,
og Kai-Ming og Eleanor blir snart flådd levende.
Skal hun pynte treet mens de tortureres til døde?
-Demp deg! Datteren min sover. -Drit i henne!
Nå holder det.
Hun trenger en lege. Ikke at jeg klager om du dør.
-Faen! -Det går bra.
Nei, det går ikke bra. Ikke for noen av dere. Dere må ut!
Flott. Tusen takk.
-Sam, jeg lider. -Jeg skal snakke med ham.
Du kan skifte bandasjene hennes.
Hva? Unnskyld, hvorfor er det min jobb?
Går det bra?
Vi trenger bare én natt her. Vi er borte før Ruby våkner.
Når tror du fireåringer våkner?
Jeg har ingen anelse.
Jeg fant noe.
Du glemte dem i bilen min.
-Det må ha vært da vi kjørte til havet. -Ja.
Det var en fin helg.
Ja, det var det.
Det var det siste jeg sa til Eleanor.
At det bare var forretninger.
Hun og jeg.
Bare forretninger.
Jeg har det med å si feil ting til folk rett før jeg aldri får se dem igjen.
For jeg blir også ensom.
Og hun er makkeren min.
Det kan ikke bare være det.
Ikke når det koster så dyrt.
Mannen jeg trodde du var den gang.
Mannen jeg elsket.
Jeg vil gjerne tro at noe av det var ekte. At du fortsatt kan være ham.
Dersom du ønsket det.
Men du måtte bevist det. Det måtte du.
Ønsker du faktisk dette?
Unnsk…
Faen.
Unnskyld. Et øyeblikk.
Mrs. Reed?
Samuel, jeg tror det er best for alle involverte
om vi ser forbi kveldens uheldige hendelser.
Du må gjøre en siste jobb for meg.
-Drep Alex Clark. -Jeg kan ikke.
Jeg hentet deg tilbake for å ordne opp i dette. For å få en slutt på det.
Jeg forstår at Helen vil ha svar, men hun kom for nær noe altfor stort.
Hun må beskyttes. Black Doves må beskyttes.
Det er alt du bør bry deg om.
Jeg sender en adresse. Dit drar du alene for å fullbyrde det.
Så kan hele denne sagaen få sin slutt.
Har vi en avtale?
Sam?
-Ja. -Utmerket. Jeg sender deg adressen nå.
En siste ting.
For å overbevise kineserne og amerikanerne om å ikke trykke på knappen,
trenger jeg Cole Atwood. Han inngår i avtalen.
Ikke diskutabelt.
Send meg adressen.
Williams.
Hvor er Cole?
Jeg…
Jeg trenger ham! Dette er veldig vikt…
MRS REED DELT POSISJON
Å faen.
Jeg må dra.
Dette er den siste.
Så er det over.
Jeg kommer tilbake. Da kan vi snakke. Det blir bare oss, og nok av tid.
Jeg lover å vise deg hvem jeg er.
Og for å svare på spørsmålet:
Ja.
Jeg ønsker dette.
Kom du hit for å drepe meg?
Er du Alex Clark?
Ja.
Da kom jeg for å drepe deg.
Mennesket spår, men Gud rår.
Kom igjen, Helen.
De kommer ikke.
De er ikke til å stole på mer.
Hun er ikke til å stole på.
Det vet du.
Ok.
Hva er det?
En liten påminnelse om at sannheten ikke skremmer meg.
Faen.
Phillip var tabloidjournalist.
Maggie jobbet for en gullsmed.
-God morgen. -Hallo.
Jeg ser etter en ring som ligner en av mine.
-Får jeg? -Ja.
Beklager.
ÅPENT
STENGT
Kom igjen…
Gjenstanden de leter etter, er et lite, svart spionkamera.
Jeg tror jeg er i trøbbel.
Kanskje Jason Davies ikke var verdt å hevne.
Og så visst ikke verdt å dø for.
Jeg er bare innom for å handle noe småtteri. Du vet hvordan det er.
Du fant den.
Det er godt nytt.
Dette er vel like greit, eller hva?
Jeg var redd vi måtte gå rundt grøten enda en stund.
Ja, det ville blitt langtekkelig.
Om jeg skulle kritisere noe, ville det vært at
du går for raskt frem.
-Jaha? -Ja.
Meldinger, komme på besøk, det virket litt…
Hva da?
Desperat, antar jeg.
Desperat?
Reed ga deg klarsignal, da?
Ga meg frie tøyler, kan man vel si.
Du mistet hennes tillit.
Dessverre en gjenganger.
Jeg røpte affæren din for Wallace.
Stakkars mann.
Han vil trenge en skulder å gråte på.
Akkurat.
Bidra litt! Er det noe jeg bør vite om ham?
Ting han liker, og så videre?
Vel inne i varmen vil jeg gjøre mitt beste.
Og barna…
Jeg er jo ikke så glad i barn, men det inngår i jobben, gjør det ikke?
Jacqueline liker dinosaurer, ikke sant? Eller var det Oli?
Vel, vel.
Vi finner ut av det.
Jacqueline liker dinosaurer.
Oli liker romskip.
Men det slipper du å tenke på.
For jeg skal brekke nakken din.
Før vi begynner, må jeg si at jeg er en stor beundrer.
Se! Jeg har faktisk gåsehud.
-Skal du drepe meg? -Skal du nevne barna mine igjen?
-Nei. -Klokt av deg.
Du vet at jeg ikke skal drepe deg. For jeg er fortsatt Helen Webb,
og Helen Webb dolker ikke jenter i gullsmedforretninger på julaften.
Det er min gave til oss begge.
Når du møter Reed, så si at hvis hun vil erstatte meg,
får hun gjøre det ansikt til ansikt.
Om du ikke vil gjenta dette.
Hei, Kai-Ming tekstet meg, og sa…
Jeg sendte meldingen.
-Jeg vet hva du gir min datter! -Bare det hun vil ha.
Hun vet ikke sitt eget beste. Hun er avhengig!
Jeg kjenner deg.
Jeg vet hvem du er, Trent Clark.
Hvis jeg noen gang ser deg igjen,
skal jeg drepe deg!
Faen.
Å faen. Faen!
Mamma, det er meg. Ja.
Jeg har dritt på draget. Skikkelig.
Vi må ta noen telefoner. Slett overvåkningsopptaket utenfor.
Svarte faen.
La det se ut som en overdose.
Jeg må ringe statsministeren. Han kommer til å fly i flint.
Svarte faen.
Det er Helen. Legg igjen en beskjed.
Helen, du har visst opptakeren.
Kanskje begynner du så smått å innse omfanget av situasjonen vi befinner oss i.
Vi står på kanten av stupet.
Men det er ennå tid til å snu hvis du gjør det rette.
Ennå er du en Black Dove.
Og du jobber for meg.
Glem ikke det.
Tekst: Nicolai Herzog