- De ce nu spunem adevărul? - Că președintele a fost ucis?
Că tableta lui cu secrete guvernamentale a dispărut
și că noi credem că cei care au construit locul ăsta ascund totul?
Eu aș crede.
DIN EPISOADELE ANTERIOARE
Cal e mort... Și noi mergem mai departe.
Ne vedem de viață de parcă nu s-ar fi întâmplat nimic.
Chiar organizează un carnaval mâine!
Parcă aveați camere peste tot.
Nu te mai agita. Dacă se ajunge până acolo, rezolv eu cu Robinson.
De ce ați oprit camerele în noaptea crimei?
Ne jucam pe Wii.
Ne-am dat seama că, dacă închidem sistemul de securitate,
putem juca jocuri video și-i putem folosi lucrurile fără să se întâmple nimic.
Doamne, cât de idioți sunteți!
Am un mesaj de la președinte.
A zis că, dacă pățește ceva, să te caut.
A zis că Billy Pace e periculos.
Mișcă-te, Billy.
Trage.
Futu-i!
Nepot idiot și bun de nimic!
Nu ezita niciodată.
Așa își dau seama că te apropii. Nu ezita niciodată.
Bun băiat!
Nu.
Când ceva nu e bun...
trebuie să dispară.
Ce-i cu tine, băiete?
Ți-am spus să nu ezi...
Pace!
Ești Pace, nu?
Puștiul care și-a ucis unchiul.
Și-a ucis unchiul pentru un câine.
- Tu ești Billy Pace? - Cine întreabă?
A doua șansă.
Vino.
Am zis să vii.
Domnilor, sunteți aici fiindcă sunteți violenți.
Unii veniți din centre de plasament sau închisori. Unii ați eșuat la SEAL.
Unde unii văd o grămadă de ratați irecuperabili, eu văd oportunități.
Mercenari, oameni care duc războaie în părți ale lumii
unde guvernele se cacă pe ele să trimită armata,
din varii motive de rahat, cum ar fi pizdificarea întregii planete!
Ce ziceți? Sunteți plătiți bine ca să călătoriți în lume
și să cunoașteți oameni interesanți pe care să-i omorâți.
Pe omul de lângă mine îl veți cunoaște drept Taurul.
A fost cel mai mare ratat irecuperabil.
Acum e o mașinărie de ucis disciplinată, de care mama lui e tare mândră.
Cine crede că-l poate face?
Ți-am zis că-s niște muieri.
Ia uite, avem un concurent. Billy, puștiul! Începeți când spun eu...
EPISODUL 4: AGENTUL BILLY PACE
Știu că suntem în mare rahat cu Robinson,
dar n-am absolut nicio idee cât de mare e. Cu toate astea, Billy...
- Da? - Sunt prea entuziasmată ca să dorm.
- Din cauza carnavalului. - E carnavalul, iubitule!
Nu știu ce să port, dar am câteva variante. Te las să alegi tu.
Bine.
Am rochița asta sau...
asta.
Jane, secretul nostru se va duce naibii dacă porți așa ceva.
N-o să pot să-mi țin mâinile acasă.
Poate ținutele sunt puțin inadecvate, dar nu pot controla gândurile perverșilor.
În plus, scopul carnavalului e să ne destindem și să ne distrăm.
Rahat!
- Bună dimineața și ție. - Copiii habar n-au unde sunt.
N-au stat niciodată singuri?
Când lucrez până târziu, dar avem o înțelegere.
Mereu o anunț pe Presley înainte.
Ar fi bine să-i prinzi înainte să meargă la carnaval.
Astăzi e?
Ce aiurea!
Omul nici nu e îngropat și țin un carnaval cu o zi înainte de înmormântare.
- Deci... - Deci?
Azi-noapte a fost...
- A fost plăcut. - Încetează, o să leșin.
În legătură cu ce ți-am spus...
Da...
Mi se pare ilogic, dar voi vorbi cu el.
- Bine. - Bine.
- Poate ne vedem la carnaval. - Da.
- La carnaval, da.
BILLY, TREBUIE SĂ VORBIM.
- Unde e mama? - Vine, nu?
Predați armele și obiectele interzise!
Ai vorbit cu mama, vine?
Predați armele și obiectele interzise!
Vreau să vină mama!
Inclusiv orice electronice din exterior!
Păstrați-vă calmul și înaintați! Fiți atenți la brățări!
Nu vă temeți! Înaintați, vă rog. Să văd brățările.
Haideți.
Collins, Xavier. Doi minori plus soția, Teri Collins.
Soția mea... Soția n-a prins avionul.
Îmi pare rău.
ȘTERGEȚI INTRAREA?
Nu pierdeți brățările...
- Haideți! - Ce fac?
- Era să nu ajungem! Toți au murit! - Calmați-vă.
Fie că sunteți polițiști, soldați, agenți ai Serviciilor Secrete sau privați,
toți suntem aici pentru același lucru: să oferim stabilitate.
Scuze. Collins, nu? Billy Pace. Mi-au spus să te caut.
Vor să asigurăm zona și să ducem oamenii în reședințe.
- Ce reședințe? - Habar n-am, frate.
Vino încoace.
BILLY, TREBUIE SĂ VORBIM.
Dacă te întâlnești cumva cu Andrew azi, încearcă să-l ignori. Bine?
Bine.
'Neața!
S-a schimbat cumva înțelegerea noastră? Așa știu că aveam o înțelegere.
Eu...
Tată, dacă lucrezi de noapte, trebuie să mă anunți.
Știu. Și îmi pare foarte rău.
Dar...
Am dat-o în bară.
Nu-i nimic. Știu că ultimele zile au fost ciudate.
Poftim, mănâncă niște bacon fals, o să te simți mai bine.
- Mergem azi, nu? - La carnaval? Bineînțeles.
Ne vedem acolo, eu merg la carnaval să ajut trupa să se instaleze.
- Ce trupă? - Cea care cântă la carnaval.
Stai, că nu-s la curent cu noutățile. Cânți într-o trupă?
- Nu, e trupa lui Jeremy. - Jeremy...
- Bradford. - Băiatul lui Cal? Credeam...
- Credeam că nu-l plăcem. - Tată, tocmai și-a pierdut tatăl.
Suntem doar prieteni.
- Am ieșit, băieți! Vă iubesc. - Eu te iubesc mai mult.
Distracție...
- Cred că e de la hormoni. - De unde știi tu de asta?
Tată, ghici! Am luat o decizie importantă, cred că o să-ți placă.
Am decis că anul ăsta sunt pregătit să mă dau în roata cea mare.
- Tată! - Da, băiete. Sigur, e anul tău.
Jay, trebuie să fug să vorbesc ceva cu nenea Billy.
Te las la Carl și Lucy, vizavi, până mă întorc. Bine? Să mergem!
După o săptămână aici și toate ciudățeniile pe care le-am văzut,
faptul că s-au gândit să facă baruri e clar cel mai ciudat.
- Da... - Plin cu de toate.
E mai multă băutură ca în Jamaica.
- Cu ce vă pot ajuta? - Serviciile Secrete.
Asigurăm zona pentru președinte, în caz că vrea să vină după discurs.
Asigurați zona?
Bine, faceți ce trebuie să faceți.
Umblă vorba că președintele bea ca un pește.
- Agent Pace! - Ar trebui să vadă pivnița.
Avem alcool cât să umplem două terenuri de fotbal. Și e a-ntâia! Vreți să vedeți?
Doar analizăm intrările și ieșirile.
Pot să vă dau la analizat și trei degete din cel mai bun bourbon cunoscut?
- M-ai prins. - Suntem de serviciu.
- Tu pierzi. - Sus se vindea cu câteva mii de dolari.
Ție ți-au dat casă? Mie mi-au dat.
E drăguță.
Soția o adoră!
- Da, am casă. - Și eu. Până acum n-am avut.
Rareori dormeam înăuntru.
Nu mă lăsa să beau singur.
- Nu vreau să se simtă prost. - Dă-i drumul.
Pentru sfârșitul lumii!
Ești cel mai tare barman din lume sau cum ai ajuns aici?
Soția mea e unul dintre cei mai buni cercetători atmosferici din lume.
S-au prins că primesc doi la preț de unul, cu un barman eminent ca bonus.
Cât ar trebui să ne îmbătăm ca să uităm că suntem într-un munte?
- Eu chiar vreau să aflu. - Bine.
Hai, trebuie să mergem la stadion.
- Au și un stadion. - Da.
„Progresul cere o muncă și un devotament incredibile.
Vom crea o nouă...” Nu vreau, mersi.
„Acum începe munca grea, dar necesară, de a ne crea o cale spre viitor.”
„A ne crea o cale”, măcar sună bine? Asta vor oamenii să audă?
Sună bine, domnule.
Tipul nou și înfricoșător, ți se pare stilul potrivit pentru situația asta?
E în regulă, poți vorbi liber. Ce crezi că au nevoie oamenii să audă?
Sincer, dle, situația asta e futută rău de tot.
- Pace! - Nu-s virgin, Xavier.
Foarte bine, continuă.
Tot ce era sus a dispărut.
Rahatul ăsta nu e normal.
Cred că ar însemna mult pentru oameni ca președintele să spună asta.
Domnule.
Îmi place asta.
Îmi place de el. Da...
Bun!
Mulțumesc pentru sfat, domnule.
Nu știu tu, dar eu i-aș trage-o.
REGRET, SUNT DEJA LA MUNCĂ. NE VEDEM MAI TÂRZIU.
Sigur ești în stare?
Da. Sunt...
Sunt bine. Dar...
Mi-am amintit cât de mult iubea tata carnavalul ăsta.
Le-a amintit tuturor că se pot bucura și aici, cum se bucurau sus.
Și ce mai spunea el.
Mi se pare greșit. Mă înțelegi?
Să cânt melodii de rahat din anii '80,
să mă dau în carusele ieftine și să mă prostesc, mai ales după...
Nu te prostești. Faci muzică pentru oameni.
Oameni care trăiesc într-o peșteră.
Le aduci bucurie și alte rahaturi.
- Bucurie și rahaturi? - Bucuria și rahaturile sunt ceva.
Nu subestima bucuria și rahaturile.
Totuși, e al naibii de ciudat.
PACE, WILLIAM COD SECRETIZARE CMT
SIGURANȚA NAȚIONALĂ
1. BOGOTA, COLUMBIA 2. SIGURANȚA NAȚIONALĂ
3. SECURITATE
CANDIDAT IDEAL PENTRU PARADIS
A FOST CONDAMNAT ÎN TRECUT
Șefu', ce faci aici?
Jane, bună! Voiam să rezolv niște hârtii înainte de carnaval.
Și eu la fel.
Jane, știu că ești apropiată de Billy.
Știu că ești... foarte apropiată.
- Ce? Nu. Suntem prieteni... - Auzi.
Ți s-a părut puțin ciudat în ultimul timp?
Nu prea.
Poate a fost puțin distras.
- De obicei se bucură de carnaval. - Nu-i așa?
N-ai zice că-i plac caruselele și vata pe băț.
E un bărbat complicat.
Dacă îți plac lucrurile astea.
E sărbătoare.
- Du-te și sărbătorește. - Da. Ne vedem acolo.
Bine.
CENTRUL DE DETENȚIE JUVENILĂ
Hemingway Daiquiri, specialitatea mea, de două luni. E pe bune.
Aveți grijă, domnilor, vă va băga sub masă.
Fac față bine, iubito. Ai fi impresionată.
- Sunt greu de impresionat. - Știu.
Te simți bine, șefu'?
Da.
Două luni...
Sunt aici de două luni, Billy. Începe să devină normalul.
Cred că lucrurile normale mă întristează cel mai tare.
Un barman care-și sărută soția, un pahar la un bar cu un prieten...
Pentru o secundă, am uitat.
Am uitat ce am pierdut.
- M-ai numit prieten. - Du-te naibii!
Nu știu ce să zic...
Lumea aia, cea veche...
a început
să mă rupă în bătaie de la o vârstă fragedă.
Cred că am început s-o rup și eu pe ea în bătaie.
Și...
Sunt lucruri pe care le-am văzut, X, lucruri pe care le-am făcut...
Nu știu dacă ai sta aici cu mine dacă ai ști.
Nu vreau să par măgar, dar...
tot ce e bine aici jos, tot ce e normal...
mă face și pe mine să mă simt normal.
Mă face să mă simt bine.
N-am simțit așa ceva în lumea veche,
care m-a luat la pumni înainte să învăț alfabetul.
N-am băut niciodată un pahar cu un prieten la bar.
N-am găsit niciunul.
Nu erau baruri în orașul tău?
Da, exact.
Vino pe la mine cândva.
Să-mi cunoști copiii, să luăm cina în familie.
- Dacă tot suntem oficial... - Cei mai buni prieteni?
- N-am spus asta. - Te-a trădat fața.
Cu ce să mă îmbrac?
- Am adus Pinot, are cel mai haios nume. - Arăți genial.
Copii! Vreau să cunoașteți pe cineva.
Futu-i! Sunt mai mici decât credeam.
Scuze.
El e Billy.
N-a mai văzut copii.
Nu-i adevărat.
Bună! Îmi pare bine să vă cunosc. Eu sunt Billy.
Sunt noul prieten cel mai bun al tatălui vostru.
Puteți să-mi spuneți „nenea Billy” dacă vreți.
Sau nu...
Cred că merge bine.
Acum regret că m-am lăsat în genunchi, dar asta e.
Urmează o melodie a unei trupe pe care tata o iubea. Se numea Poison.
MUZICĂ LIVE CARNAVAL
„Cea mai bună baladă din toate timpurile.” Sunt cuvintele lui.
Mulțumesc unei bune prietene, care m-a convins să fac asta.
Ajută-mă să fac lista în ordinea importanței.
- Bine. - Să mâncăm gogoși,
să ne dăm în carusele și să ne facem tatuaje temporare identice.
Și artificiile! Dar le lăsăm pe finalul zilei.
- Se văd mai bine pe întuneric. - Adori porcăriile astea, nu?
Și tu la fel, nu te prosti!
Trebuie să vorbim.
Doar tu, Pace, fără partenera ta de jocuri video.
- Aici? - Nu, pe lună!
- Ce naiba porți? - Ținuta mea pentru carnaval.
Nu sunt de serviciu.
Sinatra l-a luat în ochi pe amicul tău Xavier. Nu vrei așa ceva.
Vino.
Adică... e doar roata.
- Cred că e cea mai sigură atracție. - Absolut.
Statistic, idioții care se învârt în chestia aia rotitoare
sunt în pericol mai mare.
Spune-mi dacă îl vezi pe nenea Billy.
- Știi ceva? Hai să mergem încoace. - Trecem direct la fapte?
Nu facem încălzirea cu altceva? Nu luăm un măr glazurat?
Cred că vreau la baie.
Trebuie să fac treaba mică înainte să ne dăm.
Tată, chiar trebuie să merg la baie!
- Tată! - Da?
- Să mergem la baie! - Da, hai să mergem.
Ce faci? Îl caut pe tatăl tău.
Cine e nesimțitul? Vrei să-i rup mâna?
E băiatul președintelui, nu? Cel cu părul enervant.
- Părul lui nu e enervant. - Ba da, este.
- Cum ți-ai dat seama? - Pentru că asta e meseria mea.
În plus, ieșiți în evidență extrem de tare.
De parcă tu și Jane nu ieșiți...
- Ți-ai dat seama? - „Asta e meseria mea.”
Nu fi măgăriță!
Bun... Îți place puștiul ăsta?
- Da. - Dar el te place?
Nu știu, cred că mă vede ca pe o prietenă.
Normal. Presley, uită-te la mine.
Într-o noapte eram cu Jane de serviciu, era ora 03:30.
- Mario Kart? - Punch-Out pe Wii.
Era înainte să vii și tu la jocuri, ceea ce nu mai e secret
și am cam intrat în rahat. Nu-i spune tatălui tău.
În fine, mai demult, eu și Jane jucam Punch-Out pe Wii.
Lucrurile au început să devină intense, fizic vorbind.
Am mai fost cu femei, evident,
în felul în care bărbații și femeile sunt...
- Frate ! - Gata, scuze.
Dar niciodată în viața mea nu i-am mai spus unei femei că o plac.
Eram acolo, jucam Punch-Out și mi-am zis: „Dă-o naibii!
Lumea s-a dus naibii, așa că de ce mă tem?”
Și i-am spus: „Scumpo, cred că mă placi și cred că și eu te plac.
De fapt, m-ai dat pe spate.”
Asta a fost tot.
„M-ai dat pe spate?”
Da. Jucam Punch-Out și asta mi-a venit. Știi ce? Taci, că a mers.
Ideea e să-i spui ratatului că-l placi.
Nu ezita niciodată.
Profită de ocazie.
Fir-ar să fie! Ai văzut?
Am aruncat doar la mișto, dar am nimerit!
Mersi, omule!
Auzi... Oferta să-i rup mâna e încă disponibilă.
Mersi...
L-ai văzut pe taică-tu?
- Nu. - Bine.
CARNAVAL
Nu începem cu rezervorul de apă? Proful de mate e acolo, am motivație!
James, e momentul să-ți înfrunți frica. Ți-am promis că voi fi lângă tine.
Fir-ar, vine încoace...
- Dr... Gabriela, bună! - Bună!
Cum ești? Mă bucur să te văd.
Te căutam.
Respiră adânc, te descurci.
- Bună! - Bună!
James, ea e prietena mea, Gabriela.
Gabriela, el e James.
- Îmi pare bine, James. - Îmi pare bine, Gabriela.
Lasă-ne o clipă, amice.
Ascultă...
Azi-noapte a fost grozav. Chiar mai mult decât grozav.
- Dar nu sunt... - Dă-mi voie să te opresc.
Dacă mai continui cu romantismele, nu mai rezist.
Azi-noapte a fost grozav. Poate o vom repeta cândva, poate nu.
Voiam să te întreb dacă ai reușit să vorbești cu el.
Încă nu. Încerc.
Te-ai putea strădui mai mult. L-am văzut la rând la gogoși.
Gabriela va rămâne cu tine un minut, Jay. Bine?
- Promit că vin repede. - Eu nu mă grăbesc.
Dle președinte, deveniți client fidel aici. Măcar lăsați-ne să asigurăm zona.
E a treia lună într-un oraș subteran, fără arme.
Cineva o să mă înjunghie cu un pai?
Isuse Hristoase, ce deprimant e!
Unii ar trebui să fie fericiți că trăim.
Billy Pace înfricoșătorul, ce gândesc oamenii?
Habar n-am, dle. Eu personal sunt fericit ca un porc în cocină.
- El nu e. - El a pierdut pe cineva.
Mai doriți un pahar, dle președinte?
Da, umple-le până îți zic să te oprești.
Lucrezi pentru mine, nu? Ești cercetătoare.
E barul soțului meu, îl mai ajut când e ocupat.
Ce drăguț din partea ta! Despre asta vorbesc!
Deci asta e?
Toată lumea a pierdut pe cineva, nu putem face nimic?
E vorba de incertitudine, dle.
Incertitudine? Spui de ce e sus?
Pentru că știm. Crede-mă, știm.
- Spuneți că a dispărut totul, dar... - Stai așa. Chiar a dispărut.
Toate mijloacele de comunicare s-au prăjit.
Aparatele de măsură rămase arată semne limitate de viață în cel mai bun caz.
Orice a rămas acolo se luptă cu disperare să supraviețuiască.
E posibil să fi supraviețuit oameni?
E posibil să fie cineva în viață acolo?
E vorba de incertitudine.
Asta am zis și eu.
Incertitudine...
Acum șase luni, viețile ni s-au schimbat definitiv.
Orice mijloc de comunicare cu suprafața a dispărut.
Orice brumă de informație pe care am reușit s-o obținem ne arată
că lumea de afară nu mai e locuibilă.
Deși știu că fiecare dintre noi
are o voce în minte, care îi spune: „Poate...”
De aceea îi trimitem pe acești patru exploratori în necunoscut.
Vor face evaluări, vor afla răspunsuri și ni le vor aduce.
Poate nu ne vor spune ce vrem să auzim,
dar vă dau cuvântul de președinte că va fi adevărul.
Vă datorez asta.
Crezi că vor găsi ceva?
Adică... Oameni?
Nu știu, scumpo.
- Trebuie să încetezi. - Nu aici.
Trebuie să încetezi. Ăștia nu se joacă.
- Cine? Sinatra? - Ascultă-mă.
Ai încredere în mine. Trebuie să te retragi acum.
- Nu știu ce spui. - Serios...
Citești chestii despre mine pe întuneric? Lasă rahatul!
Eu? Tu de ce mi-ai zis că ești la serviciu când erai acasă?
- Când? - Azi-dimineață.
Dă-o dracului! Jane era la mine, nu voiam să afli că suntem împreună.
Crezi că nu știu? Billy, e evident!
De unde știi ce făceam azi-dimineață? M-ai filat?
- Ai oprit camerele în noaptea crimei? - I-am explicat deja lui Robinson.
- Eu și Jane... - Ce dracu' ai făcut, Billy? L-ai omorât?
L-ai omorât?
- Cine te-a pus? - Chiar mă întrebi asta? Du-te dracu'!
A spus oamenilor să fie atenți la tine chiar înainte să fie ucis.
- Spune-mi adevărul. - Cum poți crede asta despre mine?
Te-am primit aici, omule.
Te-am dus în casa mea și nu știu nimic despre tine.
- Te-am lăsat cu copiii mei... - Copiii tăi sunt toată lumea mea!
Îi urmăresc și am grijă să nu se ia nimeni de ei.
Isuse, X, voi sunteți singurii din locul ăsta care contează pentru mine!
Știi asta! Mama dracului!
Cobor... Cobor!
Cum a mers?
Nu e el.
- Știu că e greu să admiți că un amic... - Nu e el.
De ce mi-a spus Cal de el?
Nu știu.
- E destul de gol azi. - E cea mai pustie seară din an.
Toate familiile sunt afară, se bucură de carnaval.
Cred că e o zi grea pentru tine.
Fiecare zi e grea fără ea.
Am rugat-o să nu se ducă. Era o misiune sinucigașă.
A vrut să vadă cu ochii ei ce e acolo și să arate și altora.
Nimic n-a oprit-o, orice i-am spus.
Trebuia să găsească pe altcineva. Trebuia s-o opresc.
- Trebuie să plec. - Îți trec în cont?
- Da, pune-l pe cardul de platină. - S-a făcut.
Trebuie să știe!
Nu e așa cum credeam. Există viață!
Aerul, se poate respira!
Am făcut tot ce mi-ai cerut.
Știu.
Am luat-o de la capăt, aveam o viață nouă, și m-ai trimis acolo.
M-ai trimis să-i omor pe oamenii ăia, ca toți să rămână speriați
și să renunțe la speranța de a mai ieși.
Vorbești aiurea, Billy. Stai jos.
Nu asta e viața pe care mi-am dorit-o.
Conduceam o companie de depozite cloud, pe internet.
Făceam cursuri de olărit în weekend.
Am făcut o scrumieră, în care îmi puneam verigheta noaptea.
Nu știu dacă ai observat, dar nu e tocmai ca la Ritz acolo sus.
Condițiile, chiar dacă teoretic se poate trăi cu ele, nu sunt tocmai primitoare.
Prin „nu sunt tocmai primitoare” mă refer la o planetă de lumea a treia,
unde cei rămași cel mai probabil se sfâșie între ei
pentru cele câteva resurse rămase.
Cel mai bun loc,
dacă vrei ceva cât de cât asemănător cu o viață decentă pe Terra...
e aici.
Unde suntem noi.
Merită să protejăm asta. Oamenii ăștia merită să-i protejăm.
De-asta cei ca mine și ca tine sunt obligați să facă lucruri dificile.
Tu n-ai făcut nimic!
M-ai trimis pe mine.
Dar tu ești monstrul.
Nu sunt monstru, Billy.
Promit.
Sunt soție.
Sunt mamă.
- Ți-am zis ce a pățit fiul meu? - Mă doare undeva de ce-a pățit fiu-tu!
Nu ți-am pus nicio întrebare.
Nu ți-am făcut probleme. Dar fă bine și lasă-l pe Xavier Collins în pace.
Altfel vom avea probleme.
- Chiar așa? - Chiar așa.
Bine. Atunci...
Stai să văd dacă înțeleg.
- Tu îmi dai ordine acum? - Da, exact.
Foarte ciudat...
Ultima dată când am verificat, datul ordinelor era sarcina mea, nu a ta.
Vrei să știi care e sarcina ta, William Pace,
delincvent juvenil, ucigaș condamnat
și mercenar bine plătit?
Ești un ucigaș.
Și atât.
Asta e tot ce poți oferi lumii de când ești tu. Și e...
E tot ce-mi poți oferi și mie, aici jos.
De-asta ai fost cruțat.
Unul dintre cei 25.000 de oameni suficient de norocoși ca să fie cruțați
și protejați de mine.
Așa că o să-ți ții naibii gura
și o să-ți ceri scuze că ai dat buzna aici fără programare.
Apoi o să aștepți următoarea dată când o să-ți spun că vreau pe cineva mort.
Sau am să-ți iau fiecare lucru bun
pe care crezi greșit că l-ai câștigat aici jos.
O să-ți iau totul.
Ți-o iau și pe ea, Billy.
Și o s-o fac fără să clipesc.
Nu știu ce i-ai făcut președintelui, nici nu vreau să știu.
Dar Xavier și copiii?
Ei sunt familia mea.
Nu te pune cu ei!
Crezi că ești singurul de aici care știe să tragă cu arma?
Crezi că ești singurul ucigaș pe care l-am adus aici, în caz de orice?
O să trimiți pe cineva după mine?
Asigură-te că e cel mai mare nenorocit pe care-l ai.
Hai, micuțule, arată-mi ce știi! În stânga, în dreapta!
- Pe-aproape! - Aproape.
- Am fost foarte aproape. - Da.
- Am văzut că ai un prieten nou. - Și lovește din nou!
Pot spune la fel și despre tine.
Cred că lucrurile se schimbă.
- Da. Păi... - Da!
- Nu putem fi triști la nesfârșit. - Nu putem încerca?
N-am făcut-o deja?
- Nenea Billy, uite! - Dă tot ce poți, amice!
Așa mai vii de-acasă! Prieteni, v-am adus ceva.
- Așa... - Ia te uită!
Să vedem... Nu-i spuneți tatălui vostru.
- Ia și tu una. - Mersi, lasă-le copiilor.
Ia una. Hai să vorbim.
Nu l-am omorât pe președinte, omule. Crede-mă.
Te cred.
Dar...
Ar trebui să știi ceva despre mine și despre lucrurile pe care le-am făcut...
care cred că au legătură cu ce a pățit.
- Ce lucruri, omule? - Ascultă-mă.
Am văzut multe rahaturi în viața mea futută și am cunoscut
printre cei mai înfricoșători nemernici, pe care nu vrei să-i cunoști.
Dar Sinatra e o ucigașă, X. Cu sânge-rece.
Și am făcut lucruri...
- Am făcut lucruri pentru ea. - Billy, ce?
- Mi se termină! - Nu!
Mâine. Bine?
Îți spun totul, jur pe Dumnezeu.
Dar, dacă ești de acord...
vreau să mai fiu nenea Billy încă o noapte.
- Bine? - Bine.
- Mersi. - Nenea Billy!
Da?
Mersi pentru sfatul de mai devreme.
- Cum a mers? - Mi-am încercat norocul.
Știam că ai s-o faci, luptătoareo! Sunt mândru de tine.
- Ce sfat oribil i-ai dat fie-mii? - Nimic, omule, doar...
- I-am zis de prietena noastră. - Ce prietenă?
Știi tu, doamna aia... Cum o chema? De la petrecerea de Crăciun.
„Nui” cumva? „Nui” o chema?
- Cred că da. - Cum o chema?
„Nui”, doamna drăguță care coace plăcinte.
Exact! Nu-i treaba ta!
- Prieteni, vă iubesc! - Și eu te iubesc.
- Carnaval fericit! - Dă-mi mingea. Arunc-o!
- Da! - Așa, haide!
Iubito, m-am întors.
Bună. Știu că azi n-a mers așa cum ți-ai dorit.
Nu ne-am făcut tatuaje temporare.
Nu ne-am dat cu nimic. N-am luat nici măcar un artificiu.
Doamne, ce ușor sunt de mulțumit!
Anii în care părinții nu mi-au arătat afecțiune se pare că te ajută.
Le sunt recunoscător în fiecare zi.
- Termini asta? - E a ta.
Super!
Doamne, ce zi futută!
Pentru mine n-a fost sărbătoare, asta-i clar.
Aruncă-mi-o!
Du-te!
- Bravo! - Sunt Superman!
Am reușit totuși să-i dau lui Presley un sfat bun.
Mi se pare important, fiindcă e în creștere.
Să te văd!
I-ai spus să trimită cel mai mare nenorocit pe care-l are.
Eu sunt aia, iubitule.