- Hvis det skjer… - Det kommer til å skje.
- Så hva gjør vi? - Grav det største hullet dere kan.
Og kom dere inn.
TIDLIGERE
Vi forbereder oss på en massiv katastrofe-
- på nivå med utryddelsen av menneskeheten i nær fremtid.
Wildcat er nede. Kode rød.
Det er ille, og jeg trenger deg for fem minutter siden.
Mottatt, jeg er på vei.
Alle overvåkningskameraene var offline, frosset på det siste bildet.
- Men ingen la merke til det fordi… - Bare Billy var i huset.
Og han hadde sloknet på sofaen.
Jane, alt blir sett på fra nå av. Du må stole på meg.
Agent Collins, du må bli med meg.
Jeg forstår bare ikke hvorfor, av alle som kan lede dette,-
- de valgte den ene personen som lå med offeret.
Dette er dr. Gabriela Torabi.
Hun er en terapeut og sorgspesialist i verdensklasse.
- Husker du meg? - Du var presidentens terapeut.
Jeg var din også.
Vi hadde en tidlig time sammen.
Jeg har bare ett spørsmål til. Er en del av deg glad for at Cal er død?
SI JA
Ja.
Sett ned farta.
Sett ned farta. Jeg besvimer.
Du besvimer ikke.
Denne gangen kaster jeg opp og besvimer.
Hvorfor gjør vi dette igjen?
Billy, hvis du skal være mine øyne og ører, må det se normalt ut når vi møtes.
At vi tar en øl på en jævla bar ser normalt ut.
Det er for mye folk på en bar.
- Herregud. - Greit, kom igjen. Bare gå.
- Du burde lede etterforskningen, X. - Skipet har allerede seilt.
Ja, men hvorfor er du folkefiende nummer én?
Jeg sovnet på sofaen. Brooks, Rainey og Jane var på stedet.
Det er verdt å nevne at Robinson knullet fyren.
Presidenten ble skutt, og jeg meldte ikke fra på over 30 minutter.
Og jeg var den siste som så ham i live.
Det er rart at han er borte.
Han var en jævel, men han var vår jævel.
- Jeg vet at du hatet ham. - Jeg hatet ham ikke. Det er komplisert.
Ja. Hvorfor forteller vi ikke bare sannheten?
At presidenten ble myrdet?
Og at nettbrettet med statshemmeligheter og Gud vet hva mer mangler.
Og at vi tror at de som bygde dette stedet dekker over det?
- Jeg ville spisset ørene. - Du må være forsiktig, Billy.
- Det er ikke min greie. - Jeg vet det.
- Men prøv. - Greit.
7.15 per mile, agent Pace. Ikke verst.
Fortsetter du sånn, kan du miste puppene.
- Mener du disse muskuløse brystmusklene? - Å nei, de ser ut som store pupper.
- Hvor skal du? - Til en terapeut.
Greit.
Et øyeblikk.
- Dr. Torabi. - Agent Collins.
- Passer det dårlig? - Nei, ikke i det hele tatt.
Å, jeg… Jeg spilte bare litt 52-plukk-opp.
Ser rotete ut.
- Jeg tror jeg vet hvorfor du er her. - Hvorfor ba du meg si ja?
Agent Collins, hvis du vil avtale en time, setter jeg gjerne opp en tid.
Det er et enkelt spørsmål.
Jeg går ut.
Vil du gå en tur med meg?
Greit.
Flott.
Avdøde er en hvit mann.
Det er en høyre kinnbein-fraktur med en alvorlig orbital punktering.
Beklager, jeg er litt ute av trening.
Videre til andre skade.
Knusing av de orbitale parietale beinene som separerer sinus frontalis.
Bevis på stump vold.
Såranalysen tyder på at drapsvåpenet var en tung, taggete gjenstand.
Det er tilsynelatende rester av jord-
- omkring hodeskaden, noe som trolig indikerer en stor stein.
Han ble først truffet på høyre side mens han stod.
Det katastrofale bruddet øverst i kraniet skjedde sannsynligvis-
- mens han lå på bakken, sannsynligvis forsvarsløs.
Men det er tegn på ekkymose på hendene hans.
Bloduttredelser, blåmerker, tegn på kamp.
Og du har tatt DNA-prøver av neglene hans?
Ja.
Når kommer DNA-resultatene?
Teknologien er begrenset her, og vi er ute av trening, men…
Hvor lenge?
En dag eller to.
Det er utrolig hvor motstandsdyktige mennesker kan være.
Det har gått tre år, og dette stedet har blitt normalt for oss.
Tro meg, det krevde mye jobb å få det til å føles sånn.
Insektlydene.
De er en spesielt fin detalj.
Opptakene ble gjort i nasjonalparker over hele landet.
Hvorfor går vi? Tror du noen avlytter kontoret?
De tok opp alle insektene de kunne finne, i tusenvis av timer.
- Dag, natt, skumring. - Dr. Torabi?
- Ja, kanskje. - Hvem?
- Hvem tror du? - Sinatra og milliardærene.
Det høres ut som et rockeband.
Agent Collins, hvor godt husker du vårt første møte?
For å være ærlig, ikke så veldig.
Agent Xavier Collins.
Den første pasienten jeg har hatt som nektet å uttale seg i terapi.
Jeg spurte deg om bakgrunnen din, og så husker jeg tydelig at du sa:
"Jeg nekter å uttale meg." Og du tullet ikke.
Jeg har sett litt av hvert i årenes løp, men aldri det.
Skal vi leke, eller skal vi snakke?
Den eneste som var mindre imøtekommende i terapien enn deg,-
var president Bradford.
Iallfall da vi begynte, men til slutt åpnet han seg.
Jeg satt med ham…
…dagen før han døde, men…
- Det vet du. - Hvordan virket han?
Noe skjedde den siste uka.
Han virket…
…sliten.
- Tynget. - Han var presidenten.
Og han var på kontoret mitt, full og i morgenkåpe.
- Jeg vil vite hvorfor du grep inn. - Jeg så på mappen din igjen.
Fortell meg om forholdet ditt til faren din.
Hvorfor sluttet dere å snakke sammen?
Beklager at jeg er sen. Trafikken var forferdelig.
Ja, jeg ba deg trosse rushtrafikken så vi kunne rekke å møtes.
- Og her er jeg. - Og her er du, gode sønn.
- Jeg er den beste sønnen. - Ikke utfordre skjebnen.
Sjakk alene.
- Det hjelper med å fokusere. - Det gjør en lur også.
- Det får meg til å slappe av. - En lur også.
Dette bør gjøre ting mer interessante.
Er alt bra på akademiet?
Alt er bra.
Du hadde blitt litt av en pilot.
Du er fortsatt en av de beste flygerne, selv om de ikke lar deg jobbe med det.
Jeg skulle ønske jeg kunne ha gjort noe.
Jeg er den jeg er på grunn av det du og mamma ga meg.
Dårlig syn er bare en del av det.
- Hvordan går det med Teri? - Enda en grunn til at jeg er sen.
Hun har hatt bedre dager.
Hva mener du? Jeg forstår ikke. Har det skjedd noe?
Hun har vært mye uvel om morgenen. Det er en slags kvalme.
Morgenkvalme.
Pappa.
- Jeg skal bli bestefar. - Nå skjønner han det.
- Jeg er for sexy til å være bestefar. - Der har vi det!
Takk, sir.
Har dere valgt navn?
- Du vet at Teri er besatt av Elvis? - Ja. Sikker på at hun er en av oss?
Hun liker Presley.
Jeg liker Fritos, det betyr ikke at jeg vil oppkalle barnebarnet mitt etter dem.
Jeg får vel fly mer innom Dulles.
Du får vel det.
Det er ikke noe å fortelle.
Hør her.
Jeg skal si hva jeg vet om Cal Bradford, men du ber meg ta en sjanse med deg.
Og jeg må vite mer om mannen jeg tar en sjanse med enn det som står i mappen.
Har vi en avtale?
Du kler boksershortsene mine.
Gjør jeg?
Vil du ha en presidentbriefing i dag?
- Din tosk. - Jeg satte på sangen vår.
Agent Robinson?
- Jeg forventet ikke å se deg her. Jeg… - En mann jeg har kjent i 20 år ble drept.
Noen fikk tilgang til dette huset og drepte ham.
Vi gravlegger ham om to dager. Jeg vil finne ut hvem som gjorde det før det.
Frue, jeg…
Jeg vet at du er opprørt. Jeg vet at du brydde deg veldig mye om ham.
Kutt ut pisspreiket, Robinson.
Noen stjal nettbrettet, og jeg vil ha det tilbake.
Jeg er på saken.
Er du sikker? For det er én ting jeg ikke godtar.
Jeg kan ikke ha en forelsket elskerinne-
- som dagdrømmer om sin hemmelige jobbaffære.
Hvis det er for nært og friskt, finner jeg en annen.
Jeg er på saken, sa jeg. Gi meg plass til å gjøre jobben min.
Gi meg tryggheten til å gi deg plass.
- De sier at vi trenger flere bunkerbabyer. - Hvem gjør det?
Du vet, de. Tror du virkelig at alle har kommet over traumet?
Herregud, nei. Vi blir jo aldri hele igjen.
Men ved å bygge dette stedet, ga vi folk verktøyene til å begynne å gå videre.
Se deg rundt. Hva ser du?
Det er mer sosialisering enn shopping.
Antikkens grekere mente et sunt sosialt liv var nøkkelen til et rikt liv.
Og agoraen, som er det greske uttrykket for marked, var en viktig komponent.
Derfor var befolkningen her så liten.
Det er akkurat lite nok til å oppleve fellesskap.
Det er den ideelle befolkningsstørrelsen for oksygenfiltreringssystemet vårt også.
Men det fins ikke noe flott gresk ord for det.
Ok, jeg biter på. Hvorfor vet du så mye om dette stedet?
Fordi jeg hjalp til med å designe det. De psykologiske aspektene ved det.
Jeg ble ansatt til å hjelpe et samfunn av sørgende, fordrevne folk-
med å leve et rikt liv.
Et med matbutikker og parker-
- og en kafé med verdens beste pommes frites med ost.
Jeg ser på meg selv som en arkitekt for sosialt velvære.
På grunn av pommes frites?
Verdens beste pommes frites.
Tror du de har noe?
- Gud bevare dronningen. - Kutt ut, er du snill.
Ok, her er saken.
Teknikerne fant ingen fingeravtrykk eller fiberbevis.
Alle nær ham ser ut til å ha alibi.
Vi har ikke noe motiv, ikke noe drapsvåpen.
Hva med DNA?
Prøver ble tatt fra presidentens lik. Det vil ta noen dager.
Rettsmedisineren sier at dødstidspunktet passer med vinduet-
der kameraene våre var nede.
Og den foreløpige obduksjonsrapporten viser at dødsårsaken var-
- stump vold fra et tungt, objekt med ujevn overflate.
- Flere spørsmål? - Jeg har ingen.
Vet du hva? Vent, jeg har et. Hvorfor i helvete er ikke Xavier her?
Agent Collins ignorerte protokollen. Handlingene hans var antitetiske…
Ikke bruk store ord for å forvirre meg. Han er vår beste agent og burde være her.
Ikke bry deg om meg.
Kameraene våre var nede på drapskvelden, så det er det vi fokuserer på.
Hva er sjansen for å få noe fra overvåkningssystemet?
Litt søkt, men kanskje jeg kan finne et digitalt avtrykk på nettverket.
Det er ti prosent sjanse for å finne den som skrudde det av.
Hvor lang tid?
Jeg er ingen tryllekunstner. Kanskje i løpet av dagen.
Ok, det var alt.
Takk.
Jeg er sikker på at…
Jeg skal roe ned verdens mest nevrotiske president.
Når jeg er tilbake, vil jeg ha svar.
Ble du ansatt av Sinatra?
Samantha. Sinatra for deg.
Vi møttes da hun var helt knust.
Jeg var ekspert på sorg.
Hun trodde jeg kunne hjelpe henne, og hun ga meg en mulighet.
Og nå er du her.
Og nå er vi her.
Er hun til å stole på?
Jeg er ferdig med å snakke.
Fortell meg om faren din.
Hva skjedde?
Er du nervøs for det trekket?
De har satt meg på visepresidentens team.
- Jøss. Gratulerer, gutt. - Tusen takk.
Jøss. Hvem sin jobb er det å velge kodenavn?
Nei, seriøst. Er det Secret Service? Jeg har noen ideer til den idioten.
Beklager å måtte informere deg,-
- men Det hvite hus tildeler kodenavn i samråd med de beskyttede.
Jeg leste et sted at JFK og Jackie var Lancer og Lace.
Ja. Ganske passende, synes du ikke?
- Ja. - Folk glemte det.
Hei, pappa, hva skjer? Du skalv på hånden, jeg så det.
- Det er ingenting. - Fortell.
Det er ingenting. Slett ingenting. Glem det.
Hva er det du ikke sier?
Jeg har Parkinsons.
Å, la være. Kom igjen.
Begynner du å gråte, ringer jeg inn en bombetrussel.
Pappa, jeg bare…
Når…? Greit.
- Jeg er så lei for det. - Jeg takler det.
Jeg behandler alle symptomene med medisiner.
Jeg spiser sunt, trener.
Moren din maser om det.
- Har du fortalt det til selskapet? - Nei, selvsagt ikke.
Hva? Skjuler du det?
- Hva med besetningen? - Noen av dem vet det.
De vet at de må være litt mer på vakt når vi jobber sammen.
Jeg har kontroll.
Jeg tror ikke mine egne ører.
Du bryter fagforeningens etiske regler.
Du kan havne i fengsel, pappa.
Kom igjen.
- Hva vil du at jeg skal gjøre? - Pensjonere deg. Og så…
Jeg vet ikke, begynne med golf.
Ta med mamma til Italia som hun drømmer om. Du må slutte å fly, nå.
Jeg setter pris på omtanken, men det er min avgjørelse.
- Pappa, dette er… - Xa!
Jeg er en pilot, sønn. Det er det jeg er.
Og…
Jeg trenger bare litt mer tid, det er alt.
Jeg må rekke et fly.
Faren min og jeg ble uvenner. Sånt skjer.
Han ville at jeg skulle bli pilot og følge i hans fotspor.
Det kunne jeg ikke, så jeg ble med i Secret Service.
- Jeg leste det i profilen. - Det er ikke noe annet.
Det tror jeg. Fortell meg om hans siste flytur.
Nei.
- Du er frustrert. - Ja.
- Fordi jeg stiller spørsmål… - På grunn av alt sammen.
Men du er åpenbart en veldig smart person-
- og har jobbet veldig hardt for å bli en arkitekt for…
- Sosialt velvære. - Det er ikke noe normalt ved dette.
Jeg vil vite hva du vet om Cal.
Og jeg vil ikke snakke om mitt gamle liv, for det tok slutt.
Verden tok slutt, og alle og alt i den er borte.
Og verken matvarer, forhåndsinnspilte insektlyder-
eller jævla pommes frites vil endre det.
Jøss.
Ja, det var mye.
Hva nå?
Vel… Jeg har en idé, men jeg tror ikke at du vil like den.
Prøv.
Vi kan gå og spise pommes frites med ost.
Dette er ille. Hva gjør vi om Garcia finner det ut?
Ro ned. Det er 90 prosent sjanse for at han ikke finner ut av det.
Og ti prosent sjanse for at han gjør det.
- Hva faen, Brooks? - Denne delen av huset er forbudt område.
- Hvem beordret det? - Robinson.
Takk.
Tror du han hørte oss? Han kan si det til Robinson.
Ikke bekymre deg så mye. I så fall tar jeg meg av Robinson. Ok?
Gå. Gå, du.
Henry, du må roe deg ned.
Husker du hva legene sa?
President, jeg kan beskytte deg både hjemme og offentlig.
Men om en blodåre sprekker i hjernen eller du får slag…
Så flink er jeg ikke.
Cal hadde topp sikkerhet. Se hva som skjedde. Cal er død.
Han var vennen min, og vi går bare videre.
Vi lever som om ingenting har skjedd.
De har fortsatt et jævla tivoli i morgen.
Cal var en anstendig og hederlig mann.
Han var vennen min også.
Og vi hedrer ham ved å være klarsynte i vår jakt på rettferdighet.
Og vet vi hvor denne jakten fører oss? Du har ingen spor.
Jeg trodde du hadde overvåkningskameraer overalt.
Til tross for hva du kanskje har hørt, tar jeg ikke opp alt som skjer i byen.
Henry, det er mye for deg, jeg skjønner det.
Det du blir bedt om, er urettferdig.
- President, jeg mener… - Det er mye.
Det er mye.
Men du gjør en fantastisk jobb. Jeg kunne ikke vært mer fornøyd.
Du er stille, men stabil, og du har tatt ansvar.
Den eneste som gjør det bedre enn deg, er din vakre kone her.
- Slutt. - Det er sant.
Du er kjempeflink, Nance.
Antrekket ditt på innvielsesfesten… Fy flate.
Kvinnene gikk amok.
Vi må åpne en butikk.
Samantha. Lov meg at du tar den som gjorde dette.
Det skal jeg, sir.
Da er vi ferdige.
- Det er mitt kontor, sir. - Ja, selvfølgelig.
Jeg kan ikke tro at du er utro mot meg med ham.
Jeg vet det, beklager. Jeg pleier å spise pommes frites med Maggie.
Her nede bruker vi nøtteost, som jeg vet høres ekkelt ut.
Og rart i en så fremtredende mengde, men du merker det garantert ikke.
Jeg hater den cashewnøtt-dritten.
Dette stedet gjør det annerledes. Det er ikke nøttene, men kjemikaliene.
- Vær så god. - Takk.
En med ekstra ost på vei.
Jøss. Jeg trodde jeg visste hvordan årvåkenhet så ut, men fy faen.
Du har skannet rommet fra det øyeblikket vi kom inn.
Takk.
Velger du alltid plassen som vender mot døra?
Gammel vane er vond å vende.
Og hva stirrer du på nå? Du identifiserer alle utgangene i rommet, ikke sant?
Nei, jeg gjorde det med en gang vi kom inn.
Det jeg stirrer på, er kvinnen i den båsen.
På et annet tidspunkt ville jeg sett på henne som en trussel.
Fordi hun er sulten?
Kniven. Hun kan bruke begge hendene.
Det må være vanskelig.
Hva mener du?
Å se på verden som en rekke trusler.
Ser du noe annet?
Der du ser en trussel, ser jeg en mor som har lært å mate barnet på begge sider.
Ok.
Hvor er barna, da?
Vi mistet alle noe på vei hit. Det vet du like godt som noen.
Jeg mistet ikke kona mi, jeg visste nøyaktig hvor hun var.
Hun var i en annen by da det skjedde.
Og hun døde fordi han ikke fikk henne på et fly.
- Husk å tygge, Gabriela. - Flytt hånda, ellers spiser jeg den.
Bare én.
Så godt!
- Etter deg. - Nei, vær så snill. Du først.
Velg en god en.
Pokker, det er godt.
Herregud. Vet du hva jeg savner?
Det er dumt, glem det.
Nei, det er bra. Det er bra å huske tingene som ga deg glede.
Krabbe med mykt skall.
Sommerferskener.
Lukta av leirbål.
Fredelig snøfall.
Varmen fra solen, den ekte solen.
Sand mellom tærne mine.
På vår andre date kjørte Teri og jeg til stranden i Sandy Point.
Teri elsket havet, og det gjør jeg også.
Men…
Sanden…
Egentlig ikke.
En tur til stranden er litt som et kampoppdrag. Det er meg mot sanden.
Jeg må finne det rette stedet.
Åpne stolene, sette opp paraplyen, legge ut håndklærne.
Jeg visste ikke at Teri så på meg hele tida.
Så der er jeg, endelig klar,-
- og hun bare går bort og ødelegger tingene mine.
Hun kunne få litt sand på meg.
Hun var den eneste som kunne det.
Hun høres skjønn ut.
Du sa at du ville høre om pappas siste flytur.
- Vær så god. - Takk.
Hvem begynte?
Det er min tur.
Det ser ut som starten på en skotsk åpning.
- Det er aggressivt til deg å være. - Noe annerledes til en forandring.
Medisinene tar seg av skjelvingene. Jeg har det bra.
Jeg ser at du har en annen jakkenål.
De har satt meg på presidentens team.
Jeg er en av 50 agenter, men likevel… Jeg ville si det ansikt til ansikt.
- Får du gå om bord i Air Force One? - Ja, sir.
Herregud.
Vil du se henne?
Visst faen.
Hun kan fly i over 950 km/t.
Hun er utstyrt med 85 telefonlinjer.
Og hun har flares som forsvar mot rakettangrep-
og tåler atomeksplosjoner på bakken.
Går det bra?
Du vil ikke forstå, sønn.
Du vil ikke forstå før barna dine blir eldre.
Se hvor du er.
Se hva du har gjort, sønn.
Se hva du har gjort, pappa.
Sønnen til en Tuskegee-flyger-
- som ble en av en håndfull svarte kapteiner i et ruteflyselskap.
Og sønnen hans beskytter nå USAs president.
Se hvor vi er.
Og pappa…
Vi kom hit ved å gjøre ting på den rette måten.
Ja.
Tiden er inne, pappa.
Du kan ikke fly lenger. Du må pensjonere deg.
Det er ikke din avgjørelse.
Det burde det ikke være, men du gjorde det til min avgjørelse.
Hva har du gjort?
Disse papirene tar ikke fra deg mange års tjeneste.
De sier: "Bra jobbet, pappa."
Det er det disse papirene sier, det er alt de sier.
Jeg sendte dem for deg, pappa.
Jeg sendte dem fordi jeg visste at du ikke ville gjøre det.
Jeg så ham i feriene, men uten møtene på flyplassen endret ting seg.
Forholdet vårt ble aldri det samme.
Sykdommen utviklet seg fort, og vi mistet ham kort etter det.
Det må ha vært vanskelig å gjøre det du gjorde.
Saken er at det ikke var det.
Det var slik han oppdro meg.
Det var ikke vanskelig.
- Du har et sterkt moralsk kompass. - Og det tjente meg veldig godt.
Vel, jeg tror det gjør det nå.
Det er på tide å vise deg kortene mine.
- Hva har du til meg? - Noe bra.
Du slår meg som en som liker et show.
Sett deg.
Jeg skal gi deg et show.
Hent dem inn.
"Hvorfor gjorde de det?" Det er spørsmålet jeg stadig stiller meg selv.
Snakker du til meg? Jeg forstår ikke. Snakker vi om etterforskningen?
Peisen.
Hvorfor skulle de bygge en peis her nede?
Jeg vet ikke, frue.
Vi er…
Vi er i en hule og…
Ild er grunnleggende for hvem vi er.
- Historiefortellere eller noe tull? - Agent Robinson…
Hvorfor skrudde dere av kameraene på drapskvelden?
Si det til henne.
Hun har ikke opptakene.
Det er sant, Billy. Det er veldig sant.
Men vi har ditt digitale avtrykk.
Vi vet at du gikk inn i systemet for å skru av kameraene.
Ikke bare på drapskvelden. Du har gjort det flere kvelder.
- Du har faktisk gjort det i månedsvis. - Vær så snill.
Du har hatt muligheten til å gjøre det. Nå trenger vi bare et motiv.
Vi spilte Wii.
Hva?
Wii Tennis, faktisk.
- Hva faen er Wii Tennis? - Et spill. Et videospill.
Og iblant tar vi godteri fra skuffen hans.
En gang tok jeg en lur i senga hans.
Billy prøvde sokkene hans.
Det er sannheten, selv om det høres dumt og uprofesjonelt ut.
Vi har beskyttet en president i en sikker bunker der ingenting skjer.
Helt til noe skjedde.
Vi skjønte at hvis vi slo av sikkerhetssystemet, kunne vi…
Kunne vi spille spillene hans og bruke de kule tingene uten at noen ville lide.
Herregud, idioter.
Kom dere ut herfra.
Skaff meg noen svar, ellers finner jeg noen som gjør det.
Dagen i dag var interessant.
Jeg trodde du skulle innrømme at du hadde det gøy.
Aldri, nei. Jeg… Jeg er sliten.
Betyr tallene 812092 noe for deg?
- Nei. Nei, hvordan det? - Bare noe jeg undersøker.
Og så få mennesker i verden.
Jeg er vel en av de heldige, men det føles ikke sånn.
Jeg setter ikke pris på det.
Jeg vet ikke om jeg burde ha blitt valgt til å være her.
Jeg vet ikke hvorfor jeg ble det.
- Spiller du poker? - Det er ikke min greie.
Jeg mistet foreldrene mine da jeg var relativt ung.
Moren min som barn, og faren min som tenåring.
Derfor begynte jeg med palliativ pleie.
Faren min lærte meg å spille på ungdomsskolen.
Det var tiden vår sammen, jeg elsket det.
Vi spilte med mange jokere,-
- og de kunne være hva som helst, noe som gjorde det enda morsommere,-
- for det betød at du alltid hadde en sjanse.
Xavier, du er her…
…fordi jeg valgte deg.
Alle er her fordi jeg valgte dem.
Du må velge din nye sjefsagent.
- Jeg sa jeg stolte på at dere kunne velge. - Og det har vi gjort.
Cal, verden går til helvete. Det er du som bestemmer når det er over.
Personen vil være ved din side hele tida. Det bør være en du er komfortabel med.
Hvem er hun?
Hun er på teamet. Hun evaluerer og anbefaler kandidater.
- Grensevakten. - Jeg heter Gabriela.
Begge begynner med G.
Det er sant.
- Jeg er god til å stave. - Derfor stemte jeg på deg.
- Jeg liker henne. - Herr president.
Alle disse er godkjente kandidater til sjefsagentposten.
Det er dritmange av dem.
Vil du beholde den?
Nei, sir. Jeg håpet du ville lese denne først.
Han er allerede i teamet ditt, men jeg har en god følelse, sir.
La oss følge magefølelsen din.
- Når møter jeg ham? - Han venter på gangen, herr president.
Den er grei.
Vi gir deg rommet.
Agent Collins, kom inn.
Av med skoene.
Det var hovedjobben min.
Ikke matbutikker eller pommes frites.
Det var å velge de tusenvis av mennesker-
- som skulle få leve når alle andre skulle dø.
Og hver dag ser jeg ansiktene til de tusenvis jeg ikke valgte til å reddes.
Men du…
Du var jokeren min.
Hvis noe gikk galt, trengte jeg personen som ville gjøre det rette, uansett hva.
Så dette var en slags test?
Jeg måtte bli kjent med…
…mannen bak mappen.
Fortell meg hvorfor du skrev den beskjeden på hånda di.
Hva handlet det om?
Jeg er gift.
Jeg vet det.
Hva er det du…
Jeg har en beskjed fra presidenten.
Han sa at hvis noe skulle skje med ham, burde jeg finne deg.
Han sa at Billy Pace er farlig.