Xavier, kan du nånsin förlåta mig för det som hände?
TIDIGARE I PARADISE
Jag har jobbet i fyra år till. Sen ska jag gå i pension.
Såvida inte någon skjuter mig först.
Wildcat är nere. Det är kod röd.
Någon måste ha vetat och haft åtkomst till mycket.
-Jag undrade var ni var, agent Robinson. -Jag är här, agent Collins.
Första damen tar ungen och lämnar mig så fort ämbetstiden är över.
Du har inte fel. Det här kommer definitivt att döda mig.
-Ni kommer att få topphemlig information. -Det är världens viktigaste låda.
Vi förbereder oss för en enorm katastrof som kan utplåna mänskligheten.
Hej, allihop.
TOLV ÅR TIDIGARE
Tack för att ni kom hit. Tack för att ni skrev på sekretessavtalen.
Jag vet att det har varit hemlighetsfullt. Jag ber om ursäkt för både det och kaffet.
Ni har rest hit från hela landet och har ombetts
att inte utbyta artigheter eller introduktioner.
Jag vet att det är konstigt.
I rummet finns landets främsta hjärnor inom flera områden.
Alla här är speciella och kommer att anförtros något viktigt.
Följ med mig.
Min man ogillar att flyga.
Vi träffades på en bar för tio år sen. Det var kärlek vid första ögonkastet.
Hade jag vetat att han var en flygmes skulle jag nog ha tänkt om.
Om det får dig att må bättre så kostade planet mig 250 miljoner dollar.
Jag har inte betalat så mycket för att det ska krascha.
Det är det aldrig nån som gör.
Så du bygger städer?
Jag driver en arkitekt- och stadsplaneringsfirma.
Vårt arkitektoniska språk fokuserar på självförsörjande samhällen.
-Får jag ställa en hypotetisk fråga? -Det är ditt plan.
Låt säga att du får obegränsade resurser,
insamlade av några vänner och affärsbekanta i min situation...
för att formge en underjordisk stad åt mig
som klarar allt från kärnvapenexplosioner till miljökatastrofer.
Den ska kännas som en vanlig amerikansk stad.
En stad för 25 000 invånare som liknar alla andra.
En stad med bilar, mobiler och träd. Vad skulle du säga då?
-Först skulle jag skratta. -Okej, och sen?
Sen skulle jag skratta igen och säga att det är omöjligt.
Du vet... 25 000 invånare.
Jag menar... Då behövs ett utrymme stort som Toledo.
Ingen har råd att gräva ut ett så stort underjordiskt utrymme.
Det är omöjligt.
Självklart.
Det är vad jag har hört.
Om du måste kissa, gör det nu. Vi landar snart.
FOTOGRAFERING FÖRBJUDEN
Bygg mig min stad.
LATITUD-LONGITUD
NADRAS LEKSAKSAFFÄR
KAFFE
-Hej igen. Det funkade inte i mataffären. -Skanna det.
Vi kom hit för tre år sen, och Cal gick med på att förlänga sitt presidentskap.
Men i dag är en sorgens dag.
-Hej. Har ni champagne på glas? -Jag har vitt vin.
-Du kan få ett sugrör och blåsa bubblor. -Nej tack. Vitt vin, inget sugrör.
-Firar du? -Nåt åt det hållet.
Mystisk... Det är coolt.
Tack.
-Jag har precis sålt mitt startupbolag. -Jaså? Grattis.
-Är du inte imponerad? -Vi är i San Francisco.
Hälften här inne har nog sålt sina startupbolag.
Molnlagringsföretaget Demesne. Du har nog läst om det.
Nej. Jag är mer analog, men kul för dig. Det låter stort.
Ja, om... aktiekursen rör sig som jag tror
är jag nästa år god... för 14 miljarder dollar.
Jag blev precis den rikaste kvinnan i världen.
-Förlåt. Jag behövde nog säga det högt. -Nej, jag fattar precis.
-Jag firar faktiskt också nåt. -Gör du?
Mitt softbollag vann mästerskapet ikväll.
Det är fastpitch-varianten.
Jag kommer faktiskt att vara god för 34 miljarder dollar.
-Jag vet inte varför jag ljög. -Det var slowpitch-softboll.
Jag ljög i hopp om att du skulle vilja ha sex. Vad var din ursäkt?
Du kommer att sabba min livsplan, eller hur?
Det beror nog på livsplanen.
Jag är här.
Jag är här, älskling.
Jag är här.
Jag är här, älskling.
Hör du mig?
-Är du kvar, Xavier? -Jag är här.
Kom igen nu, slagman... Marsch pannkaka!
Fattade ni vad jag gjorde? Det här är pannkakssmet.
-Det är jättekul. Robinson älskar det. -Agent Pace, det räcker.
Hon spelar cool men tycker egentligen att jag är rolig. Titta nu.
En fastball rakt genom mitten. Så där!
Publiken jublar när slagmannen nuddar plattan.
Agent Collins, du måste följa med mig.
Gå du. Jag hjälper barnen till skolan.
Jag bad Pres packa luncherna så att de får i sig näring.
Oroa er inte. Allt är bra. Packa era ryggsäckar.
Ingen vet vad som hände än. Och de som vet är helt jävla rabiata.
Så... Har ni nån misstänkt?
Har ni hittat mordvapnet?
Har ni samlat in några dna-prov?
-Har ni några dna-träffar? -Herregud, Collins! Nej.
Inga huvudmisstänkta. Pappan och exfrun har alibin.
Inget vapen. Brooks och Rainey rotar i soporna och är sura för det.
Obduktionen är i morgon. Och ja, vi gjorde en dna-kontroll.
Men våra resurser är begränsade här nere. Tekniken existerar i princip bara
för att se till att kusiner inte börjar gifta sig om hundra år.
Har du nåt att säga? Säg det.
Av alla människor som kan leda utredningen valde de personen som låg med offret.
Jag är oskyldig, Xavier.
Kameran var avstängd från 22.42 till 00.13 medan din kille sov på soffan.
Och mellan 22.42 och 00.13 den kvällen var jag på tavernan med några vänner.
Den andra anledningen är att jag faktiskt brydde mig om offret
och inte tänker vila förrän jag får svar.
Du är för nära det här.
Dessutom hatade jag inte offret och spärrade av brottsplatsen i 30 minuter
innan jag anmälde vårt första mord här. Mordet på vår president.
Hans surfplatta är borta.
Väldigt viktiga människor är väldigt upprörda.
Så på med pokeransiktet. De har frågor.
Ge mig vapnet.
Det är en glorifierad Nerf-pistol och inte ett vapen, men visst.
Om du inte har nåt att dölja borde det inte vara ett problem. Sätt dig.
Upp med armarna.
-Borde vi oroa oss för vår säkerhet? -Överreagera inte nu.
Överreagera? Presidenten hade livvakter och blev mördad i bostaden.
Nej, det blev han inte.
Cal Bradford dog av naturliga orsaker. Troligen en hjärtattack.
Om du tror dig kunna tygla det här...
Ska jag laga lasagne eller beställa hem mat?
Du är mitt uppe i företagsfusionen. Vi beställer hem och gör livet lättare.
-Lasagne! -Folket har talat.
Dylan, håll dig nära oss.
-Kan vi göra glassgrejen? -Pappa, kan vi det?
Jag hämtar resten.
-Du är sexig när du gör som jag vill. -Jag vet.
-Ser du den? -Jag ser den.
Är det en sandwich, strut eller bägare?
-En sandwich. -Rektangulär eller rund?
-Rektangulär. -Okej. Jag ska se vad jag kan göra.
-Hästen? -Ja.
Vi ska äta efterrätt, och du får broccoli eller riskaka.
Vad är det här? Hon borde få den. Eller så tar jag den.
-Gör det snabbt. -Inte? Då äter jag upp den.
Okej, bra. Jag ringer dig senare.
Styrelsen godkände fusionen. Den går igenom!
-Hörde du det? -Det var mycket oro i onödan.
Dylan? Dylan...?
Dylan! Dylan!
Det räcker!
Om tio minuter meddelas invånarna om ett akut stadshusmöte.
Då kommer vi att berätta att presidenten har avlidit av naturliga orsaker
hemma i sin säng. Sen kommer vi att svära in Henry,
vilket kommer att påminna alla om att vi har ett funktionellt system.
Vi kommer att höja säkerheten runt er tills vi hittar svar.
Så om ni, mina herrar, kan ta en drink eller dra i era kukar
för att lugna ner er så att vi kan uppvisa en enad front...
så vore det toppen.
Dr Torabi, följer ni med mig?
Sträck ut armen och fingrarna.
Han är redo.
Du heter Xavier Collins. Stämmer det?
-Sist jag kollade. -Ja eller nej, tack.
Ja.
-Du har två barn, James och Presley. -Ja.
Din fru hette dr Teri Collins. Hon är avliden. Stämmer det?
-Dr Teri Rogers-Collins. Med bindestreck. -Svara på frågan, tack.
Ja, dr Teri Rogers-Collins var min fru. Ja, hon är avliden.
När såg du Cal Bradford vid liv senast?
Jag följde presidenten till rummet. Han gick till sängs kl. 22.04.
-Och när upptäckte du kroppen? -Jag knackade på hans dörr kl. 08.01.
Då hittade jag honom bredvid sängen.
-Hur länge var du där? -Jag vet inte.
Jag vet inte hur länge jag stirrade. Jag visste bara att han var död.
Jag visste bara att jag hade förlorat honom.
Tog du något från brottsplatsen?
-Nej. -Så varför dröjde du?
-Varför ringde du agent Pace? -Han var den ende jag kunde lita på.
-Skyddar du agent Pace? -Nej.
Jag ville undvika normala kanaler, eftersom min chef låg med presidenten.
Ni vet väl att hon låg med honom?
Det var ingen hemlighet, men sammanhanget känns ändå viktigt.
Du var den sista som såg presidenten i livet.
-Ingen gick in i rummet efter att du... -Ställ bara den jävla frågan.
-Dödade du honom? -Nej.
Jag mördade inte Cal Bradford.
Gå igenom alla steg. Vad hände i rummet?
Presidenten brukar vara uppe före kl. 8. Men det var han inte.
Jag knackade innan jag gick in.
Jag såg hans blodtäckta kropp på marken och kunde inte känna någon puls.
-Jag oroade mig för stöld. -Tack, agent Robinson.
Tack.
Hej, Xavier. Jag heter Gabriela Torabi. Minns du mig?
-Du var presidentens terapeut. -Jag var din också.
-En gång. -Det stämmer.
Vi hade en session i ett tidigt skede.
Jag har bara en fråga till. Den är...
Den är lite mindre formell, så försök svara ärligt.
Är en del av dig glad att Cal är död?
SÄG JA
Ja.
Jag är ingen förhörsledare, men hans värden var stabila hela tiden.
Vad tror du?
-Jag tror att han talar sanning. -Varför?
Om han är en vältränad lögnare
varför skulle han då erkänna att han hatade mannen som blev mördad?
OBJEKT: COLLINS, XAVIER
Mr och mrs Redmond, tack för att ni kom.
Vi har behandlat Dylan i drygt 1,5 år.
Han har fått bättre vård än jag någonsin har sett tidigare.
Världens bästa läkare och banbrytande behandlingar.
Tyvärr är det dags för ett omöjligt samtal.
-Va...? -Nej.
-Herregud...! -Specialisten i Japan var optimistisk.
Jag har sagt till er att vi kan behöva mer av den varan här.
-Han skulle titta på de senaste bilderna. -Det gjorde han. Det gjorde han...
Jag hittar någon annan. Jag ska hitta någon bättre.
Jag har bett någon göra oss sällskap.
Det här är dr Gabriela Torabi. Hon är terapeut och sorgspecialist.
-Hon har hjälpt många i er situation. -Nej.
-Mrs Redmond...
Bäst att du har rätt.
-Jag är här eftersom jag alltid har rätt. -Nej, för att jag gillar dina byxdräkter.
Oj, Samantha... Det var nog det snällaste du har sagt till mig.
Agent Collins, följ med mig.
Jag uppskattar att du gick igenom allt det där.
Vi är alla på helspänn här.
Vet du vad jag gör här?
Ja, ma'am. Jag vet att alla tycks ta order från er.
Presidenten tycktes ta order från er.
Vet du varför mina livvakter kallar mig Sinatra?
-Du kan tala fritt, agent Collins. -På grund av hattarna, antar jag.
-Gulligt. -Tack.
Jag blev en vandrande uppslagsbok om allt som rör agent Collins i går kväll.
Enda barnet. Din farfar var flygare i Tuskegee Airmen.
Din pappa var en av de första svarta trafikpiloterna.
De måste ha varit så stolta över dig. Mannen som tog en kula för presidenten.
De senaste dagarna måste ha varit svåra för dig.
Robinson fortsätter utredningen, men för att bevara hans minne
säger vi att president Bradford dog av naturliga orsaker.
Vi tror att det är bäst för samhället. Varför använde din fru ett bindestreck?
Pappan dog tidigt. Hon ville inte att namnet skulle dö med honom.
-Förståeligt. Har du surfplattan? -Nej, det har jag inte.
Du är tjänstledig i två veckor och blir sen omplacerad.
-Jag är till större hjälp... -Det tycker inte jag.
-Robinson säger att du har barn. -Ja. En pojke och en flicka.
De måste ha det tufft utan sin mamma.
Jag hade två barn.
Tack för att du tog emot mig.
Det var ett tag sen.
Hur mår du?
Inte så bra, ärligt talat.
Alla sa att tiden läker.
Men det gör den inte.
Det har gått sex månader.
Det hjälper inte.
Tiden gör det faktiskt värre, för den tar mig längre bort...
från när han var här.
Du var snäll mot mig då. Du hjälpte mig.
Och jag behöver din hjälp...
nu på en gång.
Självklart. Ja.
Men läkning är en lång och långsam process.
Jag har ingen... önskan att bli hel igen.
Jag är trasig för alltid. Mitt äktenskap är trasigt för alltid.
Men jag har ett företag, ett enormt företag,
där tiotusentals människor förlitar sig på mig.
Och jag har en dotter. Jag har fortfarande min dotter!
Om hon så mycket som nyser stannar mitt hjärta!
Och jag måste fungera för henne. Jag behöver inte bli hel igen.
Bara funktionell nog att tänka på nåt annat än
att hoppa från ett jävla tak!
Jag betalar dig. Du blir rikare än du nånsin har drömt om.
Du behöver inga andra klienter. Så jag ska...
Hon är allt jag har, så du måste hjälpa mig.
-Samantha... -Snälla, hjälp mig.
Jag behöver din hjälp.
Hjälper du mig?
Jag hade två barn och förlorade ett av dem.
Tro mig, det kommer man aldrig över.
Ta tjänstledigt. Låt det här vara.
Mikrofontest om fem minuter.
Presidentsonen ser extra patetisk ut idag. Har hans ledsna ögonfransar blivit längre?
Jag menar det på ett bra sätt. Det förbättrar hans utseende.
STADSHUSMÖTE GÅ TILL TORGET
Jag vet inte vad det handlar om, men vi går dit tillsammans.
Hej. Har en kille i min ålder varit här? Fånig frisyr...
Alla i din ålder har fåniga frisyrer, men om du menar Jeremy Bradford
så är han i mediarotundan.
-Varför är du inte i stadshuset? -Varför är inte du det?
-Hej, Xavier. -Första damen... Hur är det?
Ärligt talat har jag ingen jävla aning, Xavier.
Jag har så länge låtsats vara en del av den här helamerikanska familjen.
Jag låtsades vara en kärleksfull fru tills hans mandatperiod tog slut.
-Men allt var inte på låtsas. -Jag vet.
Han dyrkade dig. Det gjorde han.
Minns du när du började spela basket på lördagsmorgnarna i Vita huset?
Cal var så glad över att ha dig i laget, eftersom han antog att du var bra.
-Cal var... -Rasist.
Han älskade en föråldrad stereotyp. Vi lämnar det därhän.
Han blev förstås förvånad när du bara var medelbra.
Han kom svettig in i sovrummet med håret klistrat mot pannan som en sexåring.
-"Jag är bättre än han, älskling." -Det var han inte.
Jag var inte där.
Men han kunde inte komma över hur hårt du kämpade.
Du gav aldrig upp.
"Mannen är obeveklig", sa han.
De tänker berätta för alla att Cal dog av naturliga orsaker.
-Jag vet. -De lät mig inte se kroppen.
Jag såg kroppen.
Han älskade dig. Du var allt som han själv inte var.
Den obevekliga mannen som aldrig gav upp.
Mamma?
-Vart ska du, mamma? -Iväg på en tjänsteresa.
Jag vill inte att du försvinner för alltid.
Du...
Hör här...
Jag kommer alltid tillbaka. Jag kommer tillbaka och tar hand om dig.
Gå till honom.
Hej.
Välkomna, mina damer och herrar, till årets konferens.
Nu väntar några lysande konversationer om global säkerhet, cyberteknik
klimatförändringar och mycket mer.
Det här handlar inte bara om samtal och projekt
utan om vår världs framtid.
Inom ett år kommer 20 % av all boskap att dö av fluoridförgiftning.
Jag ska väl runda av, eftersom så många valde att missa det här.
Det är ironiskt, eftersom det är det enda som spelar roll.
Jag vet att allt låter långsökt, men vet ni när det inte verkar långsökt?
Om mindre än tio år när en tsunami dränker hela USA:s östkust.
Jag är klar.
Bli inte nedtrampade på vägen ut. Om ni inte föredrar det framför drunkning.
Vänta! Sam!
-Den där killen var rolig. -Ja.
-Hur är det? -Jag mår bra. Tack, senatorn.
Det har väl gått drygt ett år sen du förlorade din son?
Ett år. Det är... Det är svårt.
Tiden måste ha gått fort för dig. Nåt sånt går inte föreställa sig.
Han var en så fin unge.
Jag minns honom i sandlådan. Han hällde stora nävar sand över huvudet.
-Jag är ledsen, Sam. Jag menade inte... -Nej, var inte det.
Ingen...
Ingen har pratat så direkt om Dylan på väldigt länge.
Tack, Cal.
-Jag börjar förstå varför folk gillar dig. -Det är främst håret.
Men du är äkta vara, Sam.
Folk rätar på sig när du kommer in i ett rum.
Det hör jag ständigt av farsgubben.
-Hur mår din pappa? -Han har fortfarande mild demens.
Men han är fortfarande sig själv och fäller dräpande kommenterar som:
"Du tror dig vara Dean Martin och går runt med kuken ute.
Du är inte Dean. Du är Peter Lawford.
Du är bara med i bandet på grund av dina släktband."
Det var på juldagsmorgonen. Min kärleksfulla pappa. Ja...
Han säger... Han säger att du är Sinatra.
-Den tydliga ledaren. -Det vet jag inte.
Jag har en grej, en störning, där jag drar i håret.
Jag har fått kala fläckar. Ibland måste jag bära hatt.
Jag är ingen Sinatra.
-Jag saknar mitt barn. -Jag vet.
Hallå!
-Om det där händer.. -Det kommer att hända, inom tio år.
Så vad gör vi?
Jag har en dotter!
Vad ska vi göra?
Gräv det största hålet ni kan och hoppa ner.
Herregud... Han borde underhålla på Laugh Factory.
-Ska du gå på nästa föredrag? -Nej, jag har hört nog.
Tack för att du frågade om Dylan. Vänta!
-Här är några tankar om talet... -Läs det bara, Henry.
Vi valde dig inte för dina tankar.
Kära amerikaner, jag har tyvärr hemska nyheter.
-President Cal Bradford avled i går morse. -Herregud!
Är du okej?
Pappa är död.
De kallade dit alla för att berätta det.
Jag ville att alla skulle få höra den hemska nyheten samtidigt
så att vi kan tröstas av våra vänner och vårt samhälle.
De som har hjälpt oss att sörja och läka under de senaste tre åren.
Jag ghostade honom i går. Så vårt bråk förra veckan var...
Det var sista gången jag pratade med honom.
Jag sa att han var anledningen till att så många är borta.
Och att jag önskade att han var död.
Det var det sista jag sa till pappa.
Om några ögonblick svär jag ämbetseden och blir vår nästa president.
Men först vill jag säga några ord om Cal.
Han... Han älskade kass 80- och 90-talsrock.
När jag var yngre dansade han runt med mig och skrek så högt han kunde.
Sen växte jag upp och sa hur töntig hans musik var så fort jag fick chansen.
Nu sitter jag här och lyssnar på musiken som pappa älskade.
Musiken som jag sa att jag hatade.
Cal var typen som kunde gå fram till en främling på en parkeringsplats
och säga något vänligt till dem, något de behövde höra,
bara för att han märkte att de led.
Min pappa gillar flygplan.
Han tog flygcertifikat och allt.
Han pratade om flygplan hela tiden.
Varje gång sa jag till honom vilken tönt han var.
Han pratar aldrig om dem längre.
Nu skulle jag vilja höra honom prata om flygplan igen.
Vilken av din pappas töntiga 80- och 90-talslåtar lyssnade du på?
Har du hört den här...?
-Spela den för mig. -Jag tar inget ansvar för musiken.
Och...?
Det kanske inte är så illa att världen gick under.
Ja, de jävlarna bad om det.
Vill du... Vill du se nåt coolt?
-Ja. -Okej. Kom.
-En drink? -Absolut!
Är allt väl?
Kan du komma på några viktiga sexsiffriga koder eller lösenord här nere?
Nej. Hur så?
Under 15 år var jag agent i den riktiga världen.
Frågan jag alltid fick var:
"Är det svårt att alltid iaktta allt, att alltid lyssna och aldrig prata?"
Jag svarade alltid: "Det är mitt jobb."
Jag var bra på mitt jobb, Billy. Och jag har iakttagit henne.
Sinatra. Jag har lyssnat på henne.
Nåt stämmer inte med den kvinnan. Jag känner det på mig.
Vår kille är borta, och hon är mitt i smeten.
-Hon är den mäktigaste personen här nere. -Ja.
Och jag ska sätta dit henne.
-Hur? -Jävligt försiktigt.
Hej, mamma!
-Är allt okej? Mår du bra? -Ja, jag mår bra.
Stanna inte uppe för sent.
Man får inte vara här nere.
Herrejävlar...!
Se upp för den här.
-Mamma...? -Ja, älskling. Jag är här.
Kommer jag till himlen?
Det är okej. Du kan berätta det för mig. Jag vill att du berättar det.
Jag tror det.
-Ja. -Hur tror du att det är där?
Minns du... det här stället?
Ja.
Vi är inte framme än!
-Var är vi? -Pappa, kommer mamma?
-Kommer hon hit?! -Jag vill träffa mamma!
Kom.
Grejen med himlen är... att den är vad man vill att den ska vara.
Så berätta för mig.
-Hur vill du att det ska vara där? -Jag vill att det ska vara som du.
Men med fler ridturer.
Då så... Då blir det så.