Xavier, o să mă poți ierta vreodată pentru ce s-a întâmplat?
DIN EPISODUL ANTERIOR
Am primit mandatul pentru patru ani. Apoi pot să mă retrag într-un loc frumos.
Dacă nu cumva mă împușcă cineva înainte.
Fiara a murit. Cod roșu.
E cineva care știe multe și are acces.
- Mă întrebam unde ești, agent Robinson. - Sunt chiar aici, agent Collins.
Prima-doamnă o să-mi ia copilul și o să mă părăsească imediat ce se termină mandatul.
Ai dreptate, Xavier. Ce e aici o să mă omoare cu siguranță.
Agent Collins, ți se vor încredința informații secrete.
E un mod simandicos de a spune că e cea mai importantă cutie.
Ne pregătim pentru o catastrofă de proporții,
care ar putea duce la dispariția omenirii în viitorul foarte real.
Bună ziua!
CU 12 ANI ÎN URMĂ
Mulțumesc că ați venit.
Mulțumesc că ați semnat declarațiile.
Știu că au fost cam multe secrete
și îmi cer scuze pentru asta. Și pentru cafeaua nasoală.
Știu că unii dintre voi ați venit de prin țară
și știu că vi s-a cerut să nu schimbați saluturi și să nu discutați.
Știu că e bizar.
Oamenii de aici sunt printre cele mai luminate minți, în mai multe domenii.
Dacă te afli aici e pentru că ești special.
Și vei afla ceva uriaș.
Urmați-mă.
Soțul meu face urât la zbor.
L-am cunoscut la un bar acum zece ani.
Întâmplător. A fost dragoste la prima vedere.
Dacă știam că e așa bleg în aer, poate nici nu-i dădeam o șansă.
Dacă te simți mai bine, avionul ăsta m-a costat 250 de milioane.
N-am cheltuit 250 de milioane pe un avion care să se prăbușească.
Nimeni nu face asta.
- Tu ești cel care construiește orașe? - Eu...
Sunt fondatorul unei firme de arhitectură.
Lansez un limbaj arhitectural nou, axat pe nevoile comunităților autosustenabile.
- Pot să-ți pun o întrebare ipotetică? - E avionul tău.
Dacă ți-aș da resurse nelimitate,
resurse adunate de niște prieteni și cunoștințe de afaceri
aflate în situația mea...
Dacă ți-aș spune să-mi concepi un oraș subteran
care să reziste la orice, de la explozii nucleare la catastrofe naturale,
dacă ți-aș spune că vreau să pară că e un loc oarecare din SUA,
un oraș pentru 25.000 de oameni, ca un oraș de la suprafață,
cu mașini, telefoane mobile și copaci, ce ai spune?
În primul rând aș râde.
- Bun. Pe urmă? - Pe urmă aș râde încă o dată.
Apoi ți-aș spune că e imposibil.
Vezi tu... 25.000 de oameni...
Ai avea nevoie de un loc de suprafața orașului Toledo.
Oricâți bani ai avea, nu poți excava un loc atât de mare,
încât să poți crea un oraș ca Toledo. E imposibil.
Bineînțeles.
Mi s-a mai spus asta.
Dacă vrei să urinezi, acum e momentul. Aterizăm curând.
ATENȚIE FOTOGRAFIATUL INTERZIS
Construiește-mi orașul.
LATITUDINE/LONGITUDINE
Sunt eu, din nou. Iar n-a mers la alimentară.
Scanați-l aici.
ACUM TREI ANI AM VENIT AICI ȘI CAL A CANDIDAT LA PREȘEDINȚIE.
AZI E O ZI FOARTE TRISTĂ.
Bună! Serviți șampanie la pahar?
Am vin alb. Dar pot să-ți dau un pai, să faci bule.
Nu, mulțumesc, un vin alb ajunge. Fără pai.
Sărbătorești?
Cam așa ceva.
Ești misterioasă. E tare!
- Mulțumesc. - Mersi.
- Tocmai mi-am vândut start-upul. - Da? Felicitări!
- Nu ești impresionat? - Suntem în San Francisco.
Probabil jumate dintre cei de aici și-au vândut start-upurile.
E un spațiu de stocare în cloud, Demesne. Probabil ai citit de el.
Eu sunt mai degrabă cu analogul, dar bravo ție! Pare important.
Dacă...
bursa se mișcă așa cum cred eu, anul viitor pe vremea asta voi valora...
...14 miliarde de dolari.
Tocmai am devenit cea mai bogată femeie din lume, pe propriile puteri.
Scuze, nu știu de ce ți-am spus. Cred că voiam s-o spun cu voce tare.
Nu, te înțeleg.
Da...
De fapt...
Și eu sărbătoresc.
- Serios? - Da.
Echipa mea de softball a câștigat azi campionatul.
E softball rapid.
De fapt, voi valora 34 de miliarde, nu 14 miliarde. Nu știu de ce am mințit.
A fost softball simplu.
Am mințit fiindcă speram că vei face sex cu mine.
Scuza ta care e?
O să-mi dai peste cap tot planul de viață, nu?
Cred că depinde care e planul tău.
Sunt aici.
Sunt aici, iubito.
Sunt aici.
Sunt aici, iubito.
Mă auzi?
- Mai ești acolo, Xavier? - Da, sunt aici.
Uite aluatul... Și lovește!
Vedeți ce fac aici? E aluat de clătite.
E amuzant și versatil. Lui Robinson îi place.
Agent Pace, ajunge.
Acum face pe dura, dar fiți siguri că mă crede haios.
Priviți aici! Vine o minge rapidă de la mijloc și...
Mulțimea e în delir când aluatul ajunge pe farfurie!
Agent Collins, te rog să vii cu mine.
Du-te. Pregătesc eu copiii pentru școală.
Pres a pus pachetele de prânz, ca să aibă nutrimente, știi tu...
Nu vă faceți griji, totul e în ordine. Să vă pregătiți ghiozdanele.
Nimeni nu știe ce s-a întâmplat. Cei care știu și-au ieșit din fire.
Și... Aveți vreun suspect?
Ați găsit arma crimei?
Ați luat mostre de ADN?
- Agent Robinson, aveți potriviri de ADN? - Isuse, Collins! Nu.
Nu avem suspecți.
Tatăl și fosta soție au alibi. N-am găsit nicio armă.
Brooks și Rainey caută prin gunoi și se oftică.
Mâine se face autopsia.
Și da, bineînțeles că am colectat ADN.
Din păcate, avem resurse limitate aici.
Practic, analiza ADN există pentru ca verișorii să nu se căsătorească între ei.
Ai ceva de spus? Spune.
Nu înțeleg de ce, dintre toți anchetatorii posibili,
au ales-o pe cea care se culca cu victima.
Sunt curată, Xavier.
Camerele au fost oprite între 22:42 și 00:13,
timp în care omul tău dormea.
Între 22:42 și 00:13 am fost la tavernă, am băut cu prietenii.
Un alt motiv, de dragul discuției, e faptul că eu chiar țineam la victimă.
- Nu mă opresc până nu găsesc răspunsuri. - Ești prea implicată.
Sau poate nu uram victima în secret
și n-am izolat locul crimei pentru 30 de minute,
înainte să anunț prima crimă care a avut loc aici, uciderea președintelui.
Tableta lipsește.
Oameni foarte importanți sunt foarte supărați.
Ai face bine să te pregătești. Au întrebări.
Te rog să ne dai arma.
E un pistol de jucărie ridicat în slăvi, nu o armă, dar fie.
- Faceți-vă de cap. - Dacă n-ai nimic de ascuns, stai calm.
Ia loc.
Ridică brațele.
E cazul să ne temem pentru siguranța noastră?
Să nu exagerăm.
- Exagerăm? - Serios, Henry!
Președintele era păzit nonstop și a fost ucis în reședința lui.
Nu-i adevărat.
Cal Bradford a murit din cauze naturale. Probabil infarct.
Dacă crezi că vei putea păstra secretul... Serios?
Să fac lasagna sau comandăm ceva?
Ești în toiul fuziunii, comisia e pe capul tău. Hai să comandăm, e mai simplu.
- Ai dreptate. Atunci... - Lasagna!
Poporul a decis.
- Dylan, nu te duce singur! - Mamă, putem lua înghețată?
Tati, putem?
Iau eu restul lucrurilor, ne vedem afară.
- Ești foarte sexy când faci ce vreau. - Știu.
Ai găsit-o?
Am găsit-o.
E sandvici, coș sau cupă?
- Sandvici. - Dreptunghiular sau rotund?
- Dreptunghiular. - Bine, să vedem ce găsesc.
- Pe căluț? - Pe căluț.
Vom face desert, tarte cu broccoli sau cu orez.
Ce-i asta?
- Nu mânca în fața ei. O mănânc eu. - Bine.
Spune repede.
- Vrei? - Nu.
Bine, o mănânc eu.
Foarte bine. Te sun mai târziu.
Comisia a aprobat fuziunea.
Mergem mai departe!
Ai auzit?
Mi-am făcut griji degeaba.
Mami a zis că n-ai voie.
Dylan?
Dylan!
Tăceți!
În zece minute, comunitatea va primi o alertă pentru o ședință de urgență.
Se vor aduna aici și le vom da vestea șocantă
că președintele a murit din cauze naturale, liniștit, în patul său.
Apoi, Henry va depune jurământul
și lumea se va liniști, fiindcă vor vedea că avem un sistem funcțional.
Cât despre voi, vă vom spori paza până vom afla răspunsuri.
Așadar, domnilor, turnați-vă o băutură
sau faceți-vă o labă,
orice e nevoie ca să vă calmați naibii
și să putem afișa un front unit.
Ar fi splendid.
- Dr. Torabi, vino cu mine. - Da.
Întinde brațele. Desfă degetele.
E pregătit.
Pentru consemnare, te numești Xavier Collins, corect?
- Ultima dată așa era. - Da sau nu, te rog.
Da.
Ai doi copii, James și Presley, corect?
Da.
Soția ta a fost dr. Teri Collins. A decedat. Corect?
Dr. Teri Rogers-Collins. Și-a păstrat numele.
Răspunde la întrebare, te rog.
Da. Dr. Teri Rogers-Collins a fost soția mea.
Da, a decedat.
Când l-ai văzut ultima dată pe Cal Bradford în viață?
L-am condus pe președinte în camera sa când s-a retras, la 22:04.
- Și când ai găsit cadavrul? - Am bătut la ușă la 08:01.
L-am găsit întins lângă patul său.
- Cât timp ai stat în cameră? - Nu știu.
- Nu știi? - Nu știu cât timp l-am privit.
Știu doar că era mort.
Știam că l-am pierdut.
Ai luat ceva de la fața locului?
Nu.
Atunci de ce ai anunțat mai târziu? De ce l-ai sunat pe agentul Pace?
Doar în agentul Pace aveam încredere.
- Îl acoperi pe agentul Pace? - Nu.
N-am vrut să apelez la protocol fiindcă șefa mea se culca cu președintele
și el zăcea mort pe podea.
Știți cu toții că se culca cu el, nu?
Nu era secret, dar e important pentru context.
Ai fost ultimul care l-a văzut pe președinte în viață.
Nimeni n-a intrat după ce ai închis ușa...
Pune naibii întrebarea.
Tu l-ai ucis?
Nu.
Nu l-am ucis pe Cal Bradford.
- Descrie-mi procesul. - Pot?
Ce s-a întâmplat în acel interval?
Președintele e treaz de obicei la ora 08:00. Atunci nu era.
Am bătut la ușă de trei ori, apoi am intrat.
L-am văzut pe jos, plin de sânge.
I-am verificat pulsul, nu avea.
M-am temut că a avut loc un jaf.
Mulțumesc, agent Robinson.
- Eram... - Mulțumesc.
Xavier...
Bună. Numele meu e Gabriela Torabi. Îți amintești de mine?
Ești terapeuta președintelui.
- Am fost și a ta. - O dată.
Așa e.
Am avut o ședință mai demult.
Am o singură întrebare pentru tine. Este...
E mai puțin formală, așa că, dacă poți,
încearcă să răspunzi sincer.
Ești pe de o parte fericit că a murit Cal?
SPUNE DA
Da.
Ți-am spus de vreo 19 ori, nu sunt anchetator.
Dar ai văzut că semnele vitale au rămas constante.
Tu ce crezi?
Cred că spune adevărul.
De ce?
Dacă ar fi un mincinos atât de priceput,
de ce ar recunoaște că l-a urât pe cel omorât? Nu se leagă.
Domnule și doamnă Redmond, mulțumesc că ați venit.
Îl tratăm pe Dylan de peste un an și jumătate.
A primit îngrijiri mai bune decât oricare alt pacient.
Cei mai buni medici din lume, tratamente inovatoare...
Din păcate, cred că e momentul să purtăm acea discuție imposibilă.
- Ce? - Nu.
- Dar... - Nu.
Specialistul din Japonia a fost optimist, ceea ce...
v-am spus că ați putea afișa mai des pe aici.
- A zis că va analiza ultimele date... - A făcut-o.
A făcut-o.
Voi găsi pe altcineva.
Voi găsi pe cineva mai bun.
Am rugat pe cineva să ni se alăture.
Ea e dr. Gabriela Torabi.
E terapeută de talie mondială și specialistă în suferință.
A ajutat mulți oameni în situația voastră.
Nu.
- Nu. - Hai...
- Doamnă Redmond... - Dați-mi voie.
- Brațele sus. - Sper să ai dreptate.
M-ai adus aici fiindcă am mereu dreptate.
Te-am adus aici fiindcă îți admir costumele.
Să fiu a naibii, Samantha, cred că e cel mai frumos lucru pe care mi l-ai spus.
Agent Collins, vino cu mine.
Mulțumesc pentru interogatoriu.
Cu toții suntem agitați.
- Știi cu ce mă ocup aici? - Da, doamnă.
Știu că dai ordine tuturor.
Știu că și președintele asculta de tine.
Știi de ce oamenii mei îmi spun Sinatra?
Poți vorbi liber, agent Collins.
Am presupus că e din cauza pălăriilor.
- Drăguț. - Mulțumesc.
Am devenit o enciclopedie ambulantă în tot ce ține de agentul Collins.
Singur la părinți. Bunicul tău a fost pilot militar.
Tatăl tău a fost printre primii piloți comerciali de culoare. Asta da moștenire!
Trebuie să fi fost mândri de tine.
Omul care a încasat un glonț pentru președinte.
Cred că ți-a fost extrem de greu în ultimele zile.
Agent Robinson va continua ancheta, dar, pentru a-i cinsti memoria,
vom spune că președintele Bradford a murit din cauze naturale.
Credem că așa e mai bine pentru comunitate.
De ce și-a păstrat soția numele de fată?
Tatăl ei a murit când era mică. Nu voia ca numele lui să moară odată cu el.
E de înțeles. Ai tableta?
Nu, n-o am.
Înapoi!
Rămâi în concediu două săptămâni, apoi te vom redistribui.
- Doamnă, cred că pot ajuta... - Eu, nu. Și sunt mai importantă.
Robinson mi-a spus că ai copii.
Da. Un băiat și o fată.
Cred că e greu fără mama lor.
Și eu am avut doi copii.
Mulțumesc că m-ai primit.
A trecut ceva timp.
Cum ești?
Sincer, nu prea bine.
Toți mi-au spus că va fi mai bine cu timpul.
Dar nu e.
Au trecut șase luni.
Nu mă ajută.
Timpul înrăutățește situația, fiindcă mă îndepărtează...
de momentele când era aici.
Ai fost bună cu mine atunci.
M-ai ajutat și am nevoie de ajutorul tău.
Acum.
Bineînțeles.
Dar vindecarea e un proces lung și lent.
Da, nu vreau deloc să...
fiu vindecată.
Sunt distrusă pentru totdeauna.
Căsnicia mea e distrusă pentru totdeauna.
Dar am o afacere uriașă,
unde sunt zeci de mii de oameni care se bazează pe mine.
Și am o fiică.
Mi-a rămas fiica mea și la cel mai mic strănut mi se oprește inima.
Trebuie să funcționez pentru ea. N-am nevoie să fiu vindecată.
Am nevoie doar să funcționez
cât să mă gândesc și la altceva decât să mă arunc de pe acoperiș!
O să-ți plătesc.
Vei fi mai bogată decât ai visat.
Nu vei avea nevoie de alți clienți. Așa că...
Ea e tot ce mi-a rămas și am nevoie să mă ajuți.
- Samantha... - Te rog, ajută-mă!
Am nevoie de ajutorul tău.
Mă ajuți?
Am avut doi copii. Pe unul din ei l-am pierdut.
Crede-mă, nu poți trece peste așa ceva.
Ia-ți concediul și nu te implica.
Probă de microfon în cinci minute!
Doamne, băiatul președintelui arată și mai jalnic azi!
Genele triste i s-au lungit și mai mult?
- Lisa... - Am spus-o în sens pozitiv.
Parcă îi îmbunătățește aspectul.
ÎNTÂLNIRE DE CONSILIU. ÎNDREPTAȚI-VĂ SPRE CAREU.
Nu știu despre ce e vorba, dar haideți să mergem împreună. Pe aici.
Bună! A trecut pe aici un băiat de vârsta mea?
- Cu frizură nasoală. - Toți de vârsta ta au frizuri nasoale.
Dacă întrebi de Jeremy Bradford, e în bibliotecă.
Mersi.
- De ce nu ești la adunare? - Tu de ce nu ești?
Asta vreau să spui.
Bună, Xavier.
Prima-doamnă!
Cum faceți față?
Sincer, habar n-am, Xavier.
M-am prefăcut atât de mult
că fac parte dintr-o familie perfectă, în timp ce locuiam într-o altă casă,
m-am prefăcut că sunt o soție iubitoare, așteptând finalul mandatului.
- Dar n-a fost totul o prefăcătorie. - Știu.
- Te venera. - Frate...
Serios.
Ții minte când ai venit la meciul de baschet de sâmbătă, la Casa Albă?
Da.
Cal a fost încântat să te aibă în echipa lui,
a presupus că te pricepi.
Cal era...
- Rasist. - Adora stereotipurile învechite.
- S-o lăsăm așa. - Bine.
A fost uimit să vadă că ești un jucător mediocru.
A intrat în fugă în dormitor, leoarcă de sudoare,
cu părul lipit pe frunte, ca un băiat de șase ani.
- „Sunt mai bun decât el!” - N-a fost mai bun decât mine.
Eu n-am fost acolo.
Dar a rămas marcat de cât de mult te-ai implicat.
Că nu te-ai lăsat.
„Omul e neînduplecat”, a zis.
Urmează să anunțe că a murit din cauze naturale.
- Știu. - Nu m-au lăsat să văd cadavrul.
Eu am văzut cadavrul.
Te-a iubit.
Omul care e tot ce el simțea că nu e.
Omul neînduplecat...
care nu se oprește niciodată.
Mami!
- Unde pleci, mami? - Am delegație. Mai știi?
Nu vreau să pleci de tot!
Ascultă.
O să mă întorc de fiecare dată.
Mă voi întoarce mereu să am grijă de tine.
Du-te la el.
Vino, puștoaico!
Bun-venit, doamnelor și domnilor, la conferința din acest an!
V-am pregătit niște discuții palpitante
despre securitate globală, inginerie cibernetică,
schimbări climatice și multe altele.
Ceea ce începem acum sperăm să devină nu doar discuții sau proiecte,
ci viitorul lumii noastre.
Într-un an, 20% din totalul vitelor vor muri din cauza excesului de fluor.
Cred că voi încheia.
Se pare că această prelegere nu e de interes.
E ironic, fiindcă e singura care contează.
Știu că totul pare cam exagerat,
dar știți când nu va mai părea exagerat?
Într-un deceniu, când un tsunami va acoperi întreaga coastă de est a SUA.
Am terminat.
Nu vă înghesuiți în drum spre ieșire, dacă nu preferați asta înecului.
Așteaptă! Sam!
- Individul a fost haios din cale-afară. - Da...
Cum ești?
- Bine, mulțumesc, dle senator. - Da?
A trecut cam un an de când ți-ai pierdut fiul, nu?
Un an e...
E greu.
Cred că nu simți cum trece timpul.
Nu-mi închipui.
Era un copil tare drăguț.
Îmi amintesc cum se juca la nisip. Lua nisip în pumni și și-l punea în cap.
Îmi pare rău, Sam, n-am vrut...
E în regulă.
Nimeni...
Nimeni nu mi-a mai vorbit de Dylan direct de multă vreme.
Mersi, Cal.
- Îmi dau seama de ce te plac oamenii. - E de la frizură.
Dar tu știi să impui respect, Sam.
Faci oamenii să se ridice când intri undeva.
Tata spune asta mereu.
- Cum e tatăl tău? - Începe să se manifeste demența.
Dar încă e el însuși și mă ia la rost cu replici de genul:
„Te crezi Dean Martin, de umbli în scula goală?
Nu ești Dean. Ești o glumă. Ești Peter Lawford.
Ai ajuns aici doar fiindcă ai pile.”
- Isuse! - Da... În dimineața de Crăciun.
Ăsta e tăticul meu drag.
Da...
Spune...
Spune că tu ești Sinatra.
O lideră veritabilă, aleasa.
Nu știu ce să zic.
Am o chestie...
O tulburare. Mă trag de păr.
Încep să chelesc.
Uneori trebuie să port pălărie.
Nu sunt Sinatra.
Mi-e dor de băiatul meu.
Știu.
Auzi!
- Dacă se întâmplă asta... - Se va întâmpla.
- În următorul deceniu. - Și ce facem?
Am o fiică!
Ce facem?
Săpați o groapă cât de mare puteți și intrați în ea.
Cineva ar trebui să-l angajeze la stand-up comedy.
Mergi la următoarea prelegere?
Nu, mi-a ajuns.
Mersi că ai întrebat de Dylan.
Așteaptă!
Samantha, am niște idei în legătură cu discursul.
Citește-l, Henry. Nu te-am ales să ai idei.
Dragi concetățeni, mă tem că am vești îngrozitoare.
Președintele Cal Bradford a murit ieri-dimineață.
Te simți bine?
Tata a murit.
I-au dus pe toți la careu să le spună.
Am cerut ca toată lumea să afle îngrozitoarea veste deodată,
pentru a putea găsi alinare în prieteni și în comunitate,
cei care ne-au ajutat să jelim și să ne vindecăm în ultimii trei ani.
Ieri nu m-am dus la el.
Înseamnă că cearta de săptămâna trecută
a fost ultima mea discuție cu el.
I-am spus că din cauza lui au murit atâția oameni.
I-am spus că aș vrea să moară el.
E ultimul lucru pe care i l-am spus tatei.
În câteva clipe voi depune jurământul și voi deveni următorul președinte.
Dar înainte aș vrea să spun câteva cuvinte despre Cal.
El...
Îi plăcea muzica rock din anii '80-'90, aia nasoală.
Când eram mic, dansa cu mine în brațe și striga cât îl țineau plămânii.
După ce am crescut, i-am spus mereu cât de nasoală e muzica lui.
Acum sunt aici și ascult muzica pe care o iubea tata.
Muzica pe care i-am spus că o urăsc.
Cal a fost genul de om
care se duce la un străin într-o parcare
și îi spune ceva frumos,
ceva ce are nevoie să audă, pentru că simte că suferă.
Tatăl meu e pasionat de avioane.
Și-a luat și licența de pilot.
Vorbea întruna despre avioane.
De fiecare dată îi spuneam că e tocilar.
...ne-ar spune să mergem înainte.
Acum nu mai vorbește de avioane.
Ce n-aș da să-l aud pălăvrăgind iar despre avioane.
Ce asculți din rock-ul nasol al tatălui tău, din anii '80-'90?
Știi formația asta?
Îmi dai să ascult?
Nu sunt responsabil pentru ce-o să auzi.
Deci?
Poate nu-i așa rău că s-a sfârșit lumea.
Au căutat-o cu lumânarea.
Vrei să vezi ceva mișto?
- Da? - Da.
Bine. Vino!
- Mergem să bem ceva? - Cu siguranță.
Toate bune?
Știi vreun cod important de șase caractere pentru ceva de aici?
O parolă, un simbol?
Nu. De ce?
Am fost agent în lumea reală 15 ani.
Întrebarea pe care o primeam mereu e
dacă e greu să urmărești și să asculți totul, fără să spui nimic.
Și mereu răspundeam că asta e meseria mea.
Am fost bun în meseria mea, Billy.
Și am urmărit-o.
Pe Sinatra.
Am ascultat-o.
Ceva nu e în ordine cu femeia aia. O simt.
Omul nostru e mort și ea e în centrul problemei.
E cea mai puternică persoană de aici.
Da.
Și eu o s-o dobor.
Cum?
Cu mare grijă.
Bună, mamă!
E totul în regulă?
Te descurci?
Da, sunt bine.
Nu sta prea mult.
Nimeni n-are voie aici.
Să-mi trag una!
Fii atentă la asta.
Mamă?
Da, iubitule, sunt aici.
O să merg în rai?
E în regulă.
Poți să-mi spui. Vreau să-mi spui.
Cred că da.
Da.
Cum crezi că e acolo?
Îți...
Îți amintești locul ăsta?
Da.
La naiba, n-am ajuns încă!
Unde suntem? Tată, mama vine?
Tată, va ajunge? Vreau să vină mama!
Vino.
Chestia cu raiul e
că e orice îți dorești tu să fie.
Așa că spune-mi tu.
Cum vrei să fie?
Vreau să fie exact ca aici,
dar cu mai mulți căluți.
Atunci...
Atunci așa va fi.