Vi är i kafeterian på allmänna sjukhuset,
där dr Ángel Zambrano precis utfört ett kejsarsnitt
på en ung kvinna som tyvärr miste livet
efter den ödesdigra kollapsen av Nuevo León-byggnaden i Tlatelolco.
För alla volontärer
är födelsen av denna lilla flicka ett äkta mirakel.
Och som de säger, hoppet är det sista som dör.
På allmänna sjukhuset verkar allting börja om med en strimma hopp.
EVERY MINUTE COUNTS
Du, mamma.
Tänk om inga föräldrar dyker upp?
-Då kommer nån annan, en farbror... -Tänk om ingen dyker upp?
Nån kommer att dyka upp.
Men om de inte gör det?
Behåller dr Ángel dem då?
Var inte löjlig, Josefa.
Då tar vi dem till socialtjänsten eller ett barnhem.
Vet ni vad som kommer att hända med barnen?
De skickas till barnhemmet.
Det är taskigt, eller hur?
-Är det så? -Det beror på.
Damen du tog med till Tlatelolco är flickans mormor.
Var är hon?
Jag tappade bort henne när jag kom till Nuevo León.
Jag såg henne nyss. Hon var där ute.
Hämta henne. Hennes barnbarn.
Ja, doktorn. Vi hämtar henne. Kom.
-Får jag be om en tjänst? -Ja, självklart.
Kan du dokumentera namnen på alla skadade?
Självklart.
Publicera dem så fort som möjligt så att deras släktingar kan hämta dem.
Räkna med mig. Ge mig ett ögonblick.
-Chave. -Ja?
Jag vill be om ursäkt.
I morse
bad du mig om skjuts och jag gav dig inte det.
Kör mig till sjukhuset.
Vi kan inte. Förlåt.
Hitta nån annan. Förlåt.
Oroa dig inte. Vi var skakade på grund av det som hände.
Men det vore bra om du med din kamera
kunde visa tragedin, vad vi går igenom.
Det är det jag försöker göra.
Och min pappa, som nästan krossades i tunneln.
Ja, din pappa också. Du har rätt.
Volontärernas arbete
och hela den gemensamma insats som görs,
se till att den blir känd.
Det kommer att bli känt, jag lovar.
7 MÅNADER TIDIGARE
Du är fotogenisk.
Tack så mycket.
Dina ögon hjälper mycket.
Det enda du behöver är nån som tar dig under sina vingar.
Berätta lite om dig själv.
Min dröm är att bli journalist.
När vi var små brukade jag och min syster leka nyhetsuppläsare.
Då är du på rätt spår.
Du kom ända till mitt kontor. Det förtjänar beröm.
Jag antar det, sir.
Kalla mig Ernesto.
Vi behöver förnya profilen för våra internationella nyhetssändningar.
Är det nåt som tilltalar dig?
Givetvis, internationella relationer är av stort intresse för mig.
Låt mig få se dig ordentligt.
Backa lite.
Där.
Snurra runt.
Tv:n är framförallt visuell.
Ingen plats för blyghet.
Snurra runt.
Bra.
Kjolen är lite lång,
men de sakerna kan justeras.
Ursäkta mig, men jag söker jobb som journalist.
Jag tror inte att min kjol behöver vara kortare.
Bara så mycket som behövs.
Garderobsavdelningen tar hand om det.
Får jag se om du har en journalists händer.
Kom hit.
Kom.
Händerna.
Mycket bra.
Kom till mitt kontor
så jag kan lära dig att vara lite sexigare,
mer avslappnad,
och ta bort din blyghet, förstår du?
Det är upp till dig.
Vill du bli kvällsnyheternas nya ansikte?
Jag vill inget hellre,
men inte så här.
Jag heter Camila.
Inte Cami.
Hur tänker du göra karriär?
Jag vet inte.
Men definitivt inte så här.
O-negativt blod?
-O-negativt blod? -Nej, doktorn.
Förlåt. Vi letar efter min svägerska, María Consuelo Pérez Ojeda.
Var hon patient eller skulle hon komma idag?
Nej, hon jobbar här i kafeterian.
Bra. Kafeterian kollapsade inte.
Men vi hittar inte henne nånstans.
Dessutom kollapsade vårt område.
Jag är så ledsen.
Vi bor alla tillsammans i Morelos.
Jag vet att det är dålig tajming,
men jag letar efter donatorer med O-negativt blod.
Nej. Han är O-positiv och jag vet inte ens vad jag är.
Jag vet hans bättre än min.
Om det är okej,
kan du komma till kafeterian?
-Vi kan kolla. -Jag föredrar att fortsätta leta.
Ja, jag förstår.
-Är någon av er O-negativ? -Nej.
Vem vet vart hon är på väg?
Även om vi hittar henne, vad ska vi säga?
"Ditt barnbarn har dött, men vi har ett tröstpris."
Du säger ingenting, Josefa.
Jag varnar dig, låt mig sköta snacket.
Som du vill.
Hon måste vara här nånstans.
Kom.
Vad heter han?
Han heter Valerio Landa.
-Tack så mycket. -Tack.
-Ursäkta, vad heter du? -Darío.
-Darío, kan du göra mig en tjänst? -Ja, vad ska jag göra?
Här. Håll i kameran. Så här.
Det är allt, bra.
Spelar den in? Såja.
För några timmar sen
fick frivilliga räddningsarbetare på Allmänna sjukhuset kontakt med
tre sjuksköterskor från gynekologiavdelningen
som är fast under spillrorna med flera nyfödda.
Vi står inför det värsta och bästa i Mexiko.
Å ena sidan står vi inför en förlamad regering
inte reagerar på tragedin.
Ställda inför denna verklighet har vi inget annat val än att sända ut ett rop,
ett rop på hjälp till hela världen.
Mexikanerna är beroende av att ni utför det arbete
som den mexikanska regeringen vägrar...
Det räcker. Stäng av.
Okej, sluta. Det räcker.
Landet vill inte ha sensationalism.
Rapportering är inte sensationalism.
Då borde du som journalist veta att du,
civilbefolkningen och myndigheterna
måste vara enade, men framför allt samstämmiga.
Vi frivilliga är enade, oroa dig inte.
Jag varnar dig bara.
Sensationalism kommer att straffas med indragning av licenser.
Ursäkta, vem har jag nöjet att prata med?
Det verkar uppenbart att vi alla vill samma sak.
Vi, som myndigheter, är skyldiga att vara välinformerade
innan vi vidtar åtgärder som kan leda till ett misstag
som förvärrar den redan olyckliga situationen.
För tillfället har varken du, vi, eller damen
en objektiv uppfattning om vad som faktiskt händer.
Därför vill jag uppmuntra er alla
att först och främst vara försiktiga, för att vara effektiva.
Tack för att ni är här, och ta hand om er.
Nu har du mitt uttalande.
Nu ska jag be dig att stänga av den där jävla kameran.
Vi stänger inte av den.
Ge mig kameran. Ge mig den. Hämta honom.
Kom igen, rör på dig!
Ignacio.
Ángel.
Jag gav dig mitt ord och kom tillbaka.
Nu måste du berätta vem journalisten är.
Jag bad henne registrera namnen på alla nyfödda och patienter
så att deras anhöriga kan komma.
Hon ber om internationell hjälp.
Vi behöver hjälp.
Vi är inte räddningsarbetare, som du sa.
Hjälpen är på väg,
men som du förstår är det inte lätt att organisera en plan
inför en katastrof
som denna.
Först och främst måste ordningen segra.
Vilken ordning?
Se dig omkring. Det är vi som håller ställningarna.
-Vi är... -Jag tänker inte bråka med dig.
Faktum är att om hon dokumenterar varje detalj av katastrofen,
kommer landet att drabbas av panik när tv-sändningarna återupptas.
Det kommer att förlamas.
-Rädsla hjälper ingen, Ángel. -Och vad hjälper det?
Låt oss se. Hör på.
Jag tog med utrikesministerns högra hand.
Ta det lugnt, jag ber dig.
Han kom som en personlig tjänst
för att ordna all nödvändig hjälp.
Men andra länder behöver inte få reda på det.
Mexiko kan hantera problemet själva.
Det är det du är intresserad av.
-Att bevisa att Mexiko klarar det. -Ángel.
Människor dör.
Vi, volontärerna, riskerar våra liv varje sekund.
Ingen vet hur man säkrar en tunnel. Vi har inga verktyg...
Därför ber vi dig att vänta.
Hur länge?
Vi har just räddat landets bästa neurolog.
Tio sekunder till och han hade dött. Vi har inte tid.
-Vi behöver hjälp, var den än kommer från. -Hör på.
Jag ska berätta vad som pågår.
Om FIFA får reda på att vi inte kan ta hand om katastrofen,
kommer de ta VM från oss.
Efter denna röra, utan VM,
finns det inget hopp om ekonomisk återhämtning för Mexiko.
Just nu får inte världen upptäcka allvaret i situationen.
Omfattningen av den här katastrofen.
-Där är han. -Spring!
-Släpp mig. -Släpp honom.
Knuffa mig inte.
Ser ni hur regeringen behandlar
-studenter och journalister? -Lugna er.
Vi vill alla samma sak. Att hjälpa till.
Ja.
Och hon måste dokumentera namnen på alla patienter,
så att familjemedlemmar ska kunna hämta dem
när TV-signalen är tillbaka.
För att frigöra de platser vi behöver.
Utlandet behöver inte blanda sig i.
Kan vi ge tillbaka kameran?
Varsågod.
Vad snällt.
Perfekt, men jag vill ha det där bandet.
Hjälp är på väg.
Jag vill ha bandet.
Ett ögonblick.
Förlåt. Den fastnar alltid lite.
-Är du klar? -Okej.
Vi väntar på hjälp.
Hjälp är på väg. Lita på mig.
-God eftermiddag. -God eftermiddag.
Doktorn! Dr Ángel, kom hit, snälla.
BRÅTE, NUEVO LEÓN-BYGGNADEN PABLO OCH LUCIA
Gör benet fortfarande ont?
Jag känner det inte.
Jag känner ingenting.
Jag kan inte röra det.
Hur är blodcirkulationen?
Jag vet inte.
Vi måste ut. Jag vill inte dö här.
Vi sitter fast.
Vi kommer inte ut. Det kommer att falla på oss.
Hör du det där?
Röster. De letar efter oss.
Hjälp, snälla!
Hjälp, vi är här!
Hjälp!
Snälla, hjälp!
Här nere!
Här nere.
De kommer inte och hämtar oss.
-Vi kommer att dö. -Vi kommer inte att dö.
-Vi kommer att dö. -Vi kommer inte att dö!
Vad hände?
Pepín hörde nåt. Vi tror det var Hilda, men de slutade svara.
Hallå. Vägen är avspärrad.
Vad hände?
Jag får inte plats därinne.
Jag kanske kan.
Kom.
-Tajt? -Ja.
Det blir bra. Om nåt händer, ropa och dra i repet, så drar vi ut dig.
Okej.
Då går jag.
Försiktigt! Var försiktig.
Pepín?
Ja, hitåt.
Jag kommer.
-Jag kommer. -Försiktigt.
Försiktigt. Går det bra?
Ja. Här är den.
Tack.
-Jag är Camila. -Trevligt att träffas.
-Det är bråte. -Ska jag ta ut det?
-Ja. -Okej.
Är det bebisarna?
Ja.
-Jag måste öppna för att få ut dem. -Jag ska flytta på mig.
Ja. Vi får inte plats båda två.
-Försiktigt. -Ja.
Försiktigt.
Du klarade det.
Försiktigt. Se upp ovanför dig.
Såja. Bra.
Jag hörde ett barn.
Det lever.
-Vi måste få ut det. -Ja, ja. Drick vatten.
-Ge henne nåt. -Ja.
Hon finns ingenstans, mamma.
Jag är hungrig.
Om det är anis, vill jag inte ha.
Hur kan de räkna de döda så fort, mamma?
Jag vet inte. Jag tror inte att de kan det.
Så när de säger att det är 3 000 döda,
så är det fler, eller hur?
Jag tror det, älskling.
Koncentrera dig, Josefa.
Hjälp mig att leta efter kvinnan, är du snäll.
Jag är i hörnet av Bucareli och Avenida Chapultepec
och ser ett katastrofalt landskap omkring mig.
Hörnet av Avenida Chapultepec...
-Hur går det däruppe? -Jag hörde barn gråta.
Så länge Pepín är därinne, finns det hopp.
Tiden går och vi behöver hjälp.
Hoppas att doktorns bror skickar hjälp snart.
Jag står framför hörnet där Konsumentverket...
Jag har mycket film.
Ska jag ge den till herr Jacobo?
Jag litar inte på politiker.
Vi har inget att förlora.
Tveka inte. Gör det.
Camila, det är Chuy.
SEX MÅNADER TIDIGARE
Chuy?
-Hej. Tack. -Kom in.
Vad gör du här?
Jag tog med middag.
Tack.
Jag hörde att du inte fick de internationella nyheterna.
Jag är ledsen. Jag trodde att det var klart.
Jag trodde också det.
Vad hände då?
Producenten bjöd in mig till kontoret.
Ernesto Llanos?
Han gjorde det solklart för mig att jag måste ge mer än bara nyheterna.
Jävla snuskgubbe.
Gjorde han nånting?
Förutom att jävlas med mig... Jag mår bra.
Men vet du vad?
Jag säljer hellre tidningar vid trafikljus
än att sära på benen för att få det jag vill ha.
Duka bordet.
Bra att du stod upp för dig själv.
Du får ett nytt jobb, ska du se.
Vem lurar jag, Chuy?
Jag har inte ens råd med min examen.
Vet du vad jag borde göra?
Jag borde få det här känt.
Nån måste stoppa den här killen.
Jag är säkert inte den enda.
Jag vet inte.
Jag avråder från det.
Grejen är att nästan alla producenter är så.
Man måste ge för att få. Det är så tv fungerar här.
Jag håller inte med. Sätt dig.
Förutom att vara arbetslös, vill de att jag ska hålla tyst?
Det är orättvist.
Jag har hört att de letar efter nån för nyheter.
Jag vet inte vad det handlar om,
men de letar efter nya ansikten.
Män och kvinnor.
Jag kan hjälpa dig med ett reportage.
Okej. Vi gör det.
Klockan är 12:40 på eftermiddagen,
och vi har fortfarande inget uttalande från presidenten.
Vi är nära Tepitomarknaden,
och vi ser att flera typiska kvarter i området tyvärr har kollapsat.
Det verkar som att en bensindunk exploderade i en av dem.
Låt oss se vad grannarna säger.
Se upp för trappan.
Doktorn. Fru González är här.
-Tack, Chave. -Ja.
De kommer strax. Ett ögonblick bara.
Det här är ditt barnbarnsbarn.
Vill du hålla henne?
Lilla gumman.
Så vacker.
Som din mamma.
Och mitt barnbarn?
Är hon här?
Frun,
ditt barnbarns insats var otrolig.
Tack vare henne har vi barnet här med oss.
Men...
Olyckligtvis överlevde inte ditt barnbarn.
Jag beklagar.
Jag vill se henne, doktorn. Snälla.
Självklart. Jag följer med.
-Gör du? -Ja.
-Chave? -Ja, doktorn?
-Kan du hjälpa oss? -Ja.
Kan jag ta barnet? Jag följer med er.
Tack så mycket.
Hitåt.
Här, frun.
Gud, vad grymt.
Att leva och se dig död.
Mitt barn.
Tänk inte på det på det sättet.
Tänk hur bra det är att du kan ta hand om ditt barnbarnsbarn.
Ja, fröken.
Jag lovar dig.
-Doktorn. -Ja?
Tack så mycket, doktorn.
Inget att tacka för.
Du ska få heta Isela.
Som jag.
Vi är de två Iselorna.
Vi är starka.
Gud, låt dessa unga människor gå med på att vara hennes gudföräldrar.
Snälla.
-Självklart. -Ja.
Ser du?
Inget kommer nånsin att hända dig.
Gud vare med dig, vännen.
Låt oss gå, snälla.
Hitåt, tack.
Fader vår som är i himmelen.
Helgat varde ditt namn.
Tillkomme ditt rike...
Redo?
Fyra, tre, två.
Nationaliseringen av gruvindustrin har medfört stora fördelar...
5 MÅNADER TIDIGARE
...tack vare ökad produktion och export av mineraler.
Tyvärr är det bara ett fåtal som åtnjuter fördelarna,
nämligen gruvindustrins affärselit.
Medan arbetarna och lokalbefolkningen lämnas
med de allvarliga sociala och miljömässiga problemen.
Jag behöver inte se mer. Jag älskade det.
Framför allt är ljudet och videon oklanderliga, Chuy.
Tack så mycket, sir.
Och jag tror att vi kan integrera dig som en fast anställd.
-Jag ska se hur vi ordnar det. -Självklart, jag är glad.
Och när skulle reportaget sändas?
Tyvärr, men du passar inte för nyhetssändningen.
Varför inte?
Du är för ung för det här. Du saknar trovärdighet.
Folk tror inte på vad du säger.
Men hon har en examen.
Hon kan ha fem examina,
men vad allmänheten ser är en oskyldig ung kvinna.
Och det ser man bara i såpoperor.
Din besökare är här.
-Då så. Gratulationer, Chuy. -Tack så mycket.
Vi hör av oss.
En dag ska jag bli mer känd än Zabludovsky
och få tyst på dem.
-Min vän, hur mår du? Kul att se dig. -Bra. Hur mår du?
Nöjet är mitt.
Vad sägs om Cruz Azul? Förlorade de igen?
Vilken besvikelse.
-Jo. Det beslutet var... -Rena lögner, de barbarerna.
Ingen tvekan om att hjälp kommer.
Frågan är när.
Jag fortsätter min rundtur.
Må Gud välsigna er alla. Lycka till.
Må Gud välsigna er. Ursäkta mig.
Regeringen vill inte säga vad som pågår.
De räddar sitt anseende inför FIFA
och undviker hellre all form av internationell hjälp
än att äventyra fotbolls-VM.
Har du det dokumenterat också?
-Det är ett känsligt ämne. -Jag vet.
Du behöver pålitliga källor,
för den största tv-stationen i Latinamerika
är den enda som kan få ut din story,
och det är densamma som organiserar VM.
Och det är samma som du jobbar för.
Vad prioriterar du nu?
Att få hjälp. Definitivt.
-Från utlandet? -Ja.
På El Universal har de satellitkommunikation
och jobbar med en internationell nyhetsbyrå i Texas.
Det är allt jag kan säga.
Du hörde inte det här från mig.
Okej.
Om du publicerar storyn kommer du aldrig att synas i någon nyhetssändning,
inte ens lokalt, och definitivt inte på en nationell kanal.
Det vet du, va?
Jag tar den risken.
-Doktorn. Vi har hittat en donator. -Vill de donera?
Ja.
Du är en hjälte. Du anar inte hur mycket vi uppskattar det.
Tack så mycket.
Jag går till Moreno.
Doktorn, du visade dig vara jobbig,
men nu har du en donator.
Det är väl snart dags för mig att hjälpa till på andra sidan?
Nej.
Vi behöver inte dig. Vi vill inte ha en röra. Du får vila.
Se vem som pratar.
Då så.
Det finns mycket film här.
Regeringstjänstemän försökte ta ifrån mig den.
Det här är en tidning, inte en tv-kanal.
Jag kan inte göra nåt med det.
Jag vill inte ha erkännande eller pengar.
Jag vill bara starta ett rop på internationell hjälp.
Vi behöver den.
Folk är desperata. De är frustrerade.
Det vore kriminellt att tiga.
Imorgon hamnar detta på förstasidan. Det är allt jag kan göra.
-Det räcker inte. -Hör på.
När tv-sändningen kommer tillbaka, kommer världen att få reda på det.
Vi kan inte vänta.
Vi måste agera snabbt, agera nu.
Verkligen? Hur då?
Okej.
Vi lanserar ett internationellt pressmeddelande.
Ni har satellitkommunikation, eller hur?
Jag kan inte ta den risken.
Du sa att regeringen inte vill att världen ska få veta det än.
De har sina skäl.
Omänskliga skäl menar jag.
Du är redaktör för den viktigaste tidningen i landet.
Det måste finnas utrymme för förhandling med regeringen.
Nu är det dags att använda den.
Jag ber dig att titta på vad som händer på sjukhuset.
Läkare, sköterskor, vanliga människor försöker rädda barn,
rädda nyfödda som är vid liv under spillrorna.
Titta på den, är du snäll.
Titta på den.
Kan du tala engelska?
Jag klarar mig.
Koppla oss till Dallas.
Ja, sir.
Kan jag få prata med Steve Johnson, tack?
Hej, jag har en ung reporter här som är redo att uttala sig officiellt.
Camila Toledo.
Hej.
Ja, kan du höra mig?
Det här är Camila Toledo, journalist från Mexico City.
Huvudstaden som har drabbats av en jordbävning.
Vi har förlorat all kommunikation med omvärlden.
Låt oss se vad den här pseudoreportern vet.
Regeringen vägrar att göra sitt jobb
och det är folket, de vanliga människorna, lärare, läkare, även grannar,
som riskerar sina liv
för att rädda dem som är fångade under spillrorna.
-Hej. Hur mår du? Jag är Camila Toledo... -Spola fram.
Vi behöver förnödenheter, vatten, rena kläder.
Vi behöver all utländsk hjälp så fort som möjligt.
Tack så mycket.
-Hon har grävt sin egen grav. -Kärring.
Koppla mig direkt till Santos Aguirre.
Undertexter: Tatjana Majerle
Kreativ ledare Sanna Greneby Aguirre.