TILL MINNE AV VÅR VÄN MOISÉS ORTÍZ URQUIDI
Jag är kvar. En eller två timmar, beror inte på mig.
ETT ÅR TIDIGARE
Ge honom nåt lätt till middag.
Ost- och skinkmackor, och skicka sen honom i säng.
Och Lucía?
Varför är hon inte där?
Nej, men du är pappan. Det är du som bestämmer nu.
Gabriela.
Jag måste gå nu.
Hej då.
Finns det nåt som väntar? Några samtal?
Nej, senatorn.
-Är du säker? -Ja, helt säker.
Den är till dig.
Varsågod, öppna den.
Jag älskar den.
Den är jättefin.
Inte lika fin som du.
-Gillar du den? -Ja, väldigt mycket.
Vi är ensamma, eller hur?
Vad tror du?
EVERY MINUTE COUNTS
3 TIMMAR EFTER JORDBÄVNINGEN
Här verkar inget ha hänt.
Det är som att leva i en annan värld.
En där det inte finns några problem.
Vi har alla problem.
Men de har pengar att lösa problemen.
Det är sant. Det här landet drivs av pengar och inflytande.
Vet du vad klockan är?
Jag tror att den är efter kl. 10.00.
Och skalvet var ungefär vid 7.00?
Nitton minuter över sju.
Det var vad de sa på nyheterna, medan det hände.
Vad är klockan?
ALLMÄNNA SJUKHUSET
Tack.
-Det är för tidigt för hjälp. -Doktorn.
Vi fick inte mjölkersättning, bara detta.
Vi är fast. Vi kommer inte in.
Det är för smalt och om vi gräver så rasar det.
Jag kan få plats. Jag har redan varit inne. Jag passar.
Nej, glöm det. Det är alldeles för farligt.
-Okej. Vad ska vi göra då? -Vi väntar bara.
Vi väntar på specialister med verktyg.
-Mamma! -Älskling. Vad gör du här?
Hur mår din mormor?
Hon mår bra, mamma. Det hände nästan inget där.
Så bra.
Här blir bra.
Tack för skjutsen.
-Ska jag vänta på dig? -Nej, det är lugnt.
Min chef hjälper mig säkert. Bäst att du tittar till din familj.
Min familj mår bra. Oroa dig inte.
Det går fort.
Hej, jag är från senatorns kontor...
God morgon, senatorn.
Vad sysslar du med? Hur kunde du ens komma hit?
En av byggnaderna i Tlatelolco kollapsade.
Jag tror att det är min.
Men de spärrade av ingångarna och jag kan inte nå mina barn.
Vad märkligt. Inget hände här.
-Är du säker på att den rasade? -Lyssnar du inte, Miguel?
-Vad vill du att jag ska göra? -Hjälp mig.
Mina barn är där.
Du kan ringa en av dina kontakter,
be dem att skicka räddningstjänsten.
Nej, jag kan inte hjälpa dig.
Det är bäst att du går direkt
för, jag är ledsen, men inget av det som sker är mitt problem.
Okej? Kom.
Du sa att min byggnad var säker.
Och nu är min familj troligen fast därinne.
Okej, men min familj kommer snart.
Om de ser dig, kommer du att lära känna mig på riktigt.
-Snälla, hjälp mig. -Gå härifrån.
Du är en skitstövel.
Vi får se vad pressen säger när de får veta att du knullar din sekreterare.
Vi åker!
REGERINGSKANSLIET IGNACIO
Kom in.
Nacho.
Vi måste skifta uppmärksamheten från City.
Främja stränder, Acapulco, Puerto Vallarta, Manzanillo, Zihuatanejo.
Det oroar mig att FIFA kommer använda jordbävningen för att ta VM ifrån oss.
-De kommer att blåsa oss. Vad föreslår du? -Jag vet inte.
Skicka in armén,
och hela Arbetsmarknadsdepartementet i Federala distriktet
för att rädda det som räddas kan.
Återuppbygga det som drabbats hårdast, exempelvis sjukhuset.
Det tar tid.
Ge det ett ansiktslyft i så fall.
Kolla att all information från katastrofen kommer ut långsamt.
Vi måste få FIFA:s förtroende.
Ingen utländsk press för tillfället.
Inga bilder får läcka ut utomlands.
Låt oss se.
Jordbävningen är en tragedi.
Men det enda hoppet om ekonomisk återhämtning för Mexiko
är fotbolls-VM nästa år.
Det är precis det vi ska säga till presidenten.
Förlåt, Rogelio. Jag väntade mig inte det här.
Inte jag heller.
Jag vet att du hörde allt, men det spelar ingen roll.
Det viktiga nu
är mina barn, min familj.
Jag dömer dig inte.
Min man har inte jobbat i över ett år.
Jag betalar för allting,
och jag jobbar övertid för att ta hand om mina barn.
Jag gör allt för dem.
Och ja,
vi började umgås mycket med varandra,
och en sak ledde till en annan och...
...jag gillade det.
Jag gillade att känna mig åtrådd,
att känna mig ung.
Att slippa mina problem.
Men, ja.
SENATOR
Nu har jag det här.
Det där var faktiskt kul.
Vågar du?
Nej, jag går inte in där.
Jag har familj.
Jag vill inte dö.
-Det är lugnt, jag mår bra. -Pepín.
Vad är det?
Hilda är fast därnere.
Vi har kontakt med henne.
-Är hon ensam? -Nej.
Hon är med Rosario, Toña och några nyfödda.
-Mår de bra? -För tillfället, ja.
Men...
Minns du att jag bad Hilda att byta skift med mig?
Ja. Men vad har det att göra med...
Det du vill säga är
att om du inte hade bytt, hade det varit du?
Exakt.
Snälla.
Du måste gå in i tunneln, Pepín.
Du är vårt enda hopp.
Vi måste ge dem vätska för att hålla barnen vid liv
tills hjälpen kommer.
-Okej. -Vänta.
Nämn inte José bara.
Vad hände med José?
-Okej då. -Var försiktig, pappa. Snälla.
Jag klarar mig, gumman.
Var försiktig.
Ta nappflaskorna.
Få ut oss härifrån! Hjälp!
TLATELOLCO BYGGNADSKOLLAPS ALBERTO
Hjälp oss! Få ut oss härifrån!
Vi är tre stycken härnere.
Alberto, vattnet har gått.
Vad ska vi göra?
Katia, gumman.
Om det finns ljus därborta, måste det finnas en annan väg.
Katia, är du vaken?
Katia, lova att du håller dig vaken.
Jag lovar att få ut dig härifrån. Okej, Katia?
-Stanna med henne. -Jag är här.
Jag ska leta efter en utväg.
Titta på mig. Lugn. Din pappa klarar sig.
Min älskling.
Okej. Håll i här.
Din pappa har bundits fast.
Känner du det? Om nåt händer, så drar vi tillsammans.
Hilda? Hilda, hör du mig?
Orkar inte hålla upp armen.
Vila lite, Toña.
Jag trodde alltid att jag skulle dö först.
Att du skulle begrava mig.
Men så blev det inte. Vi kommer alla att dö ändå.
Ingen kommer att dö här, Rosario.
Sluta prata strunt, snälla.
Doktorn kommer att få oss härifrån.
Levande?
Hur länge har vi varit här?
Kan nån höra mig?
Det är Pepín!
Pepín?
-Det är Pepín, va? -Pepín?
-Pepín! -Pepín!
-Vi är här! -Här!
-Vi är här! -Jag hör dig!
-Hilda, min vän! -Vi hör dig!
Kan du höra mig?
Kan du höra mig? Gör oväsen!
Jag kommer! Gör oväsen!
Jag kommer.
Pepín, har du sett José? Var är han?
Nej.
Jag har inte sett honom.
När jag kom hit skickade de in mig i tunneln med serum till barnen.
-Charo? -Bra jobbat, Pepín!
Jag hör dig i närheten!
Det är Toña!
Bra där, Toña!
Visste att du skulle överleva!
Vänta, jag är på väg.
Pepín!
Vi är här! Kan du höra oss?
Jag ser dig, min vän.
Jag hittade en!
Hon lever!
5 ÅR TIDIGARE
Vet du hur det här fungerar?
Tjockis.
Kan du hjälpa mig?
Tycker du att jag är tjock?
Du är väldigt stilig.
Vill du ha en vanlig väckarklocka eller musik? FM 107.9.
Varsågod.
Väck mig med din jazz och du får äggröra till frukost.
Tack så mycket.
Vad är det, älskling?
Vi borde inte ha köpt lägenheten.
Säg inte så. Varför inte?
Det är ett av de största projekten
mellan staten och ett privat företag.
Vad betyder det?
De tjänade multum för att de använde undermåliga material.
De stal allt de kunde.
Lägenheten är allt vi har.
Är du säker?
Jag måste konfrontera dem.
Vet inte. Vad händer om de blir arga?
Du vet vem du bråkar med, eller hur?
Jag kan inte hålla tyst.
Jag ska trycka på tills de fixar byggnaden
och förstärker husgrunden.
Ja, du är ingenjören.
Om du säger att det måste göras så tror jag på dig.
Vi lägger oss.
Vi är här.
Tack för allt, Rogelio. På riktigt.
Glad att jag kunde hjälpa till.
Hoppas du hittar dina barn snart.
Jag vet att de lever.
Frun.
Du glömmer väskan hela tiden.
Ja, det är sant. Så dumt.
Ge den till din fru. Märkesväska.
Chave.
-Vad är det, doktorn? -Chave, kafeterian.
-Vad är det med den? -Den är intakt.
-Har den inte rasat? -Nej.
Men alla byggnader är skadade.
Men kafeterian är okej. Vi kan använda den.
Vad väntar vi på, doktorn? Kom.
Ligg ner. Såja.
Jag ska få ut henne!
Var beredda att dra! Jag säger till!
Vad heter du?
-Andrea. -Andrea, jag ska få ut dig härifrån.
-Var är mitt barn? -Ditt barn?
Det viktiga just nu är att jag får ut dig härifrån säkert, okej?
Oroa dig inte.
-Vad heter ditt barn? -Ricardo.
Ricardo. Vilket fint namn han har.
Jag ska se till att du är med Ricardo.
Håll dig lugn, okej?
Jag ska dra dig. Håll i dig.
Vänta, okej? Vänta.
Man får inte gå in, men för rätt pris...
De är korrupta.
Du får inte passera.
Jo, det tror jag.
Jag är här för senator Tello.
Tillträde förbjudet.
Vilka barbarer.
Hallå, varför släppte du in henne?
-Så funkar landet. -Jag har väntat i en timme!
Snälla gud, låt dem må bra.
Snälla, må bra.
Ers dårskap igen.
Jag filmade nyss när du tog emot pengar och lät folk med inflytande komma in.
Du bestämmer.
-Varsågod. -Tack.
Hallå där.
Hon följer med mig.
Snälla, ta hand om flickan. Luis! Säckar!
Det är hemskt härborta.
Kom igen!
Fler hinkar!
Hitåt. Pablo, följ efter mig. Hjälp mig.
Det blir bra, gumman.
-Gör det ont? Jag vet. -Herregud.
Du kommer bli bra. Du kommer att se henne igen.
1 ÅR TIDIGARE
Har du pratat med ingenjören?
Ja, oroa dig inte. Jag pratade med ingenjör Padilla
och han sa ja, det fanns en korrupt anställd
som snålade på materialet för att stoppa pengar i egen ficka.
Men de fick reda på vad han gjorde
och nu har han fått sparken.
Min byggnad är fortfarande osäker.
Inte om husgrunden blivit förstärkt.
Den förstärktes bara
eftersom Alberto fick ingenjören att inse att det behövdes.
Men han säger att de inte har gjort ett bra jobb.
Din man är paranoid.
Tror du att ett företag skulle göra allt det bara för syns skull?
Det är ett av de viktigaste företagen i landet.
Tror du att de skulle riskera sitt rykte sådär?
Du har rätt.
Nej, nej, nej.
Det är brottsligt.
De byggde en undermålig byggnad som äventyrar liv,
inklusive våra egna.
Nej, Beto, du är paranoid.
Tror du att det största byggföretaget i landet
skulle äventyra sitt rykte för nåt sånt?
Om de säger att de har fixat den, så har de det.
Du skulle ha lyssnat på dem och släppt det.
Nej, jag kunde inte tiga.
Och när problemen återkommer kommer alla bara att slå ifrån sig.
Byggarna skyller på regeringen, regeringen skyller på byggarna.
I såna affärer blir alla rika och ingen är ansvarig.
Självklart.
Det är lätt att vara överlägsen byggarna och advokaten,
medan man hemma har räkningar att betala och mat att köpa.
Och bolånet? Hur ska vi betala det?
Säg nåt.
Tänk om han dör?
Han kommer inte att dö.
Han rör sig, titta. Kan du känna honom?
Och din familj, raring?
Mina föräldrar bor i Puebla.
De vill inte bli morföräldrar.
Men jag behöver dem inte.
Jag har min mormor här.
Jag vet att vi kommer ut. Jag lovar att vi kommer ut.
Det verkar omöjligt,
men saker händer i livet som verkar omöjliga.
Katia?
Katia. Nej. Katia.
Vänta. Snälla, vänta. Vänta, vänta.
Det är inget. Det är bra.
-Pappa. -Hur mår du? Mår du bra?
Jag mår bra, Chavela.
Tur att tunneln var säker.
Doktorn, du måste ta henne, fort.
-Ta henne, kom igen. -Vi tar henne till kafeterian.
Fort.
Är det nån där?
Vi är här!
-Är det nån där? -Vi är här!
Ursäkta mig.
Vad?
Har du några släktingar som jobbar för regeringen, med inflytande?
Nej. Hurså?
Många människor har väntat i timmar,
men de släppte igenom dig.
Det är inte rättvist att bara vissa får komma in.
Inget är rättvist.
Jag är här, och hela min familj är begravd där.
Och min man hade varnat mig.
Han sa att det här kunde hända, och jag lyssnade inte på honom.
-Vad visste din man? -Allting.
Allt, eftersom han jobbade
för byggföretaget som byggde hela bostadskomplexet.
-Men han fick sparken. -Varför avskedades han?
De är mäktiga människor.
Han blev mer än sparkad.
Han blev svartlistad överallt.
Vill du göra ett uttalande?
Det här är mycket viktigt.
Ja. Okej.
Hilda, Rosario, hör ni mig?
Hilda!
Doktorn.
Rosario, Hilda, Toña!
-Doktorn. -Vad?
Du utsätter folk för fara.
Pepín gick in. Och Andrea före honom.
-Du fattar beslut när du är trött. -Vi måste få ut dem.
Vi måste jobba som ett team.
Det är bra att du vill rädda ditt folk, du vill hjälpa till,
men lyssnar du?
Eller bara på dig själv?
Hör på.
Vi gör vad du än säger.
Vi stöttar dig fullt ut.
Men vi måste jobba annorlunda.
Efter 1981 fick vi alla lämna byggnaden.
Och det var bara för att min man, Alberto Sánchez, pressade dem.
-Men det var bara ett spel. -Varför spel?
De gjorde inget.
När min man insåg det och konfronterade dem, sparkade de honom.
Gud vet hur mycket rikare de blev med den första byggnaden,
och sen med den påstådda renoveringen.
Alla dessa människor är brottslingar.
Det är de.
Nåt mer?
Bara att jag hade fel.
Han försökte övertyga mig
att vi skulle flytta nån annanstans,
men jag lyssnade inte.
Jag sa att han var galen.
Men han var den enda som tog allt det här på allvar.
Det är okej. Fortsätt ge honom det. Vi måste kolla det, okej?
-Om det fortsätter... -Det är tömt där borta.
-Vi måste få bort det här. -Ja, doktorn.
Vi måste hjälpa dem ta ut allt, okej?
-Ja, doktorn. -Tack.
Hur mår du? Okej? Ja.
Vi förlorade henne.
Hennes son Ricardo är med Hilda.
Vem organiserade allt?
Carlos?
Vänner som lyssnar på oss,
vi bevittnar en av de sorgligaste händelserna
i vår stads långa historia.
Vi kan inte uppskatta antalet skadade just nu,
vi kan inte uppskatta antalet dödsfall.
Men från vad vi har sett på vår tur,
står vi inför en händelse som kräver solidaritet
från alla invånare i staden, och alla mexikaner.
Först behöver vi disciplin.
Jag ber alla att inte lämna sina hem.
De som lyssnar ute i provinserna,
vi håller er informerade för er sinnesfrid.
Vi berättar bara vad vi ser.
Vi har fått rapport om att Kommunikations- och transportministeriet
delvis har rasat och står i brand.
Det sägs att Hotel Romano...
Jag vet inte, tänkte åtminstone...
Är det nån där?
-Hörde du nåt? -Hjälp!
Ja, kan du höra mig?
Hjälp, få ut oss härifrån!
-Mår du bra? Vänta lite. -Jag mår bra!
Nån är här!
Det är nån härnere!
Nån är där!
Nån är där.
-Vad heter du, sir? -Víctor Manuel Fernández.
Vad är det? Varför är du så överväldigad?
Jag stod här, i min butik...
Få se. Ge honom den.
Akta fingrarna, så här.
Knäna, böj på ryggen.
Mår du bra?
Ja, jag mår bra! Få ut mig härifrån, snälla!
-Alberto, är det du? -Gabriela!
-Älskling! -Det är jag!
Det är min man.
-Mår du bra? -Ja, jag mår bra.
Vi ska få ut dig.
Är barnen med dig?
Nej, det är de inte, men snälla få ut mig härifrån.
Det finns fortfarande folk vid liv härnere.
Oroa dig inte, vi får ut dig.
-Här- och därifrån. -Akta fingrarna.
Stenen är stor. Vi räknar till tre och flyttar på den.
Vi är redo.
-Okej, ett... -...två, tre.
Älskling. Där är du.
Det här är dr Zambrano från sjukhuset som kollapsade i morse.
Ungefär 150 personer sitter fast, inklusive nyfödda.
Vänta. Tysta.
Familjemedlemmar, kolleger, läkare.
Vi har akut behov av mjölkersättning, nappflaskor,
alla möjliga verktyg, hinkar,
filtar, vatten.
All slags hjälp behövs.
Det är akut, tack.
-Älskling. Sakta. -Ja.
Älskling. Jag älskar dig, jag älskar dig.
-Mår du bra? -Jag mår bra.
-Är det sant? Tack och lov. -Ja.
Härborta. Här.
Ge mig vatten.
Vad är det?
Där nere väntar en dam och en gravid flicka på att räddas.
Mina barn är också begravda där,
liksom familjemedlemmar till var och en av er.
Det är brådskande. Vi har ingen tid att slösa.
-Heter den gravida kvinnan Katia? -Ja, Katia. Och Regina.
Det är min lärare.
Jag hörde också rop på hjälp, så det finns överlevande.
Var nån av de rösterna våra barn?
Nej, men vi kommer att hitta dem. Du ska se.
Det finns överlevare.
Det är det enda vi vet hittills, och det är mycket.
Okej.
-Vi måste få ut dem, snälla. -Ja.
Ficklampor, lampor, verktyg.
TLATELOLCO BYGGNADSKOLLAPS LUCÍA OCH PABLO
Pablo.
Pablo?
Pablo. Pablo, snälla, vakna. Snälla.
Pablo!
Undertexter: Tatjana Majerle
Kreativ ledare Sanna Greneby Snälla.