Їж. Тобі час до школи, а мені на зустріч.
Мені більше не подобаються вафлі.
Вчора ти їх їла,
і позавчора, і за день до того.
Може, саме тому?
Ти готова?
Ні, я не вдягнута, Джейкоб також,
як не привезу Елен вчасно, залишать після уроків.
Ти їж.
А ти слідкуй за нею.
Я не дуже ладнаю з дітьми. Це не мій профіль.
Хочеш бути у місті вчасно? Змусь ці вафлі зникнути.
Як справи?
Добре.
Ти знаєш…
Фокуси з картами?
АКТ ПРОДАЖУ АВТОМОБІЛЯ ЛАЙЛА БОУМАН
Де вафлі Джейкоба?
Вона їх з'їла.
-Ти з'їла обидві? -Так.
Я не змогла вгадати даму.
-Ти вчиш мою доньку… -Це корисно в житті.
-Не смій навчати її такому. -У мене майже вийшло.
-Я відчиню. -Ні-ні-ні.
Ти взувайся.
Ще раз.
Туз. Туз, дама.
Слідкуй за дамою червів.
Ти знущаєшся?
-Як ти це зробив? -Ну…
Взувайся!
Чому твої посилки приносять мені?
Це Сай, він хоче знати, чи Гікі з нами.
Як він дізнався, що ми їздили до неї, і мою адресу?
Це ж Сай, він може.
Пиши, «Гікі хоче 75 штук».
Взуття!
Він пише: гроші — наша проблема.
-Гаразд. -Що гаразд?
-Треба 75 штук. -Візьмемо у Кілбейна.
А якщо він їх не дасть?
Що, як він вирішить, що ти хочеш його кинути?
Ти скажеш, що ні.
-Якщо накриється… -Ти не сядеш.
Втямила?
Знаєш, коли ти так кажеш, я хвилююсь.
підлий піт
Бляха.
Ні-ні-ні.
-Якого біса? -Господи.
Ми так сильно поспішаємо?
Будь розумницею у школі, гаразд?
-Дякую, Піте. -Ага.
Привіт, Карлі, чекай. Пробачте, я на секунду!
-Як вона там? -Потім…
-Давай! -Тільки не лякайся, гаразд?
Звучить зловісно.
Мама жива. Я думаю.
Дідусь Текс продав їй машину, у мене в руках акт
із її підписом. Це ж типу доказ.
-Що? -Вона жива!
ЛІЗЗІ
Вгадай, де я. Поряд з конторою твоєї фальшивої родини.
Жалкуватимуть, якщо їхній улюблений онук не повернеться.
Бабуся залишається,
але думає, що Текс це підлаштував…
Все це… Ну…
Ну, скажи, це все безумство.
Безумство.
Що б ти не задумала, припини.
Пішло воно.
Ти можеш прилетіти в Каліфорнію?
Боже! Карлі, я…
Без тебе я з бабусею не впораюсь.
Я б хотіла, я б справді хотіла, але… От мудило!
Що таке?
Нічого, нічого. У мене тут…
голова обертом через суд, дітей і…
Це ж наша мама.
Пробач. Я знаю.
Ні. Все нормально.
Мама повстала з мертвих, а всім, окрім мене, насрати.
Карлі…
Ви Джулія Боуман?
-Так. -Якийсь тип замовив вам таксі.
ЗАСТАВИ
Привіт, дідусю.
Привіт! Я не знав, що ти в місті.
Так, я по роботі.
По страховках?
Саме так. Зранку сюди ніхто не заходив?
-Може, без домовленості. -Ні. Все було тихо.
Добре. Тобто, недобре, та що ж. Як справи?
Вирішив почати з чистого аркуша.
Прибираю.
Клас. Я бачу, у тебе виходить.
Так, тобі б тільки жартувати.
Гаразд, побачимось.
Агов!
Усе нормально?
-Цілком. -Точно?
Так. Усе добре.
Бо в тебе такий вигляд, наче тебе рвуть на три шматки.
Ні, мене рвуть лише на дві частини,
тож усе нормально.
Ходи сюди.
-Ходи. Обійми мене. -Радий, що бізнес
знову став на ноги.
Дай боже! На коліна вже точно.
Що ти робиш? Що за маячня?
Схоже, тебе хвилює фальшива родина,
а не виконання обов'язків
перед Віньєтті й Кілбейном.
Я роблю все, що обіцяв, і саме так, як обіцяв.
Чому здається, що мені потрібна страховка?
Тому що ти з глузду з'їхала, це казна-що.
Я все ж маю рацію.
Завдаси шкоди — не отримаєш, що хочеш.
Чому?
Бо вони тобі важливі? Чи навпаки?
Ні, якщо ти завадиш моїй афері,
я не дістану гроші на нашу.
Маріус Йосипович, якому я телефонувала, мав правила щодо «людей».
Він вважав, що їх треба використовувати й викидати.
Отримавши від мене ту фотку, він би посміявся.
Ми будемо робити справу чи дурня валяти?
Мені потрібен мій Маріус.
Тоді довірся мені. Ти можеш?
Якщо ти довіришся мені.
Радий, що ми зрозуміли одне одного…
Боже, ти прекрасна.
Гаразд.
Волтере. Як там мій нечестивий адвокат?
Ні, мене не треба витягати.
Навпаки, на мене треба щось повісити.
Один з минулих грішків.
ДЕПАРТАМЕНТ АВТОТРАНСПОРТУ
Вони пробили VIN-номер тієї машини.
Її продали жінці у Санта-Барбарі шість років тому.
Ми їдемо туди.
А як щодо адреси?
І маминих водійських прав?
Там вказано адресу Текса, а права ті,
що вона отримала в Коннектикуті, перед смертю.
І вона вказала їх при продажі?
Так, але це не доказ.
Але жінка купила у мами машину.
Жінка просто купила машину.
Ми поїдемо у Санта-Барбару,
і знайдемо ту жінку, її звуть Франческа Ньюмар,
будемо професіоналками.
Ставити запитання без емоцій.
Як це, без емоцій? У мене купа емоцій.
Саме тому я тут.
А ти сама що думаєш?
Стараюсь не думати.
Поки ми не знайдемо переконливі факти.
Джуліє.
Джуліє?
Пробач.
Це Беґвел. Деталі краще опустити,
та я запанікував
і… звалив.
Не варто було так робити…
Ось твої ключі, більше не повториться.
Таксі приїхало?
Ти говорила з Карлі?
Карлі…
Карлі, Карлі. Так, говорила.
Карлі! Карлі…
Карлі полетіла в Каліфорнію,
щоб знайти тата Одрі,
тому що він нібито бачив нашу загиблу матір.
Його звуть Текс,
він каже, що продав мамі машину вісім років тому,
за чотири роки після того, як ми розвіяли її прах.
І тепер Одрі й Карлі шукають її там,
Карлі хоче, щоб я прилетіла, бо Одрі не вірить,
що мама жива, а я маю няньчитися з тобою,
інакше я сяду, і діти мене будуть ненавидіти.
-Що? -Я мовчу.
Замовкни! Це…
-Не твій клопіт. -Келих.
-Доп'ю й віддам. -Дай сюди.
Ні, ти маєш рацію. Не варто пити.
Краще нюхнути коксу,
та я з ним зав'язала, бо в мене обов'язки!
Забагато інформації.
Що я можу зробити?
Ти можеш переконати мільярдера дати нам 75 штук,
щоб схопити цього гівнюка Рубінека,
а потім можеш звалити в захід.
Ти думаєш, вона жива?
Звідки я, бляха, знаю?
І у нас зустріч із Кілбейном.
Застави Бернгардт.
Ні-ні… Ви набрали…
Ні, пані, ви набрали чотири, сім,
два, п'ять. Два, п'ять.
Так. Багато хто плутає.
Я знаю. Знаю, пані… я знаю!
Вони смачно роблять му-шу. Бувайте.
Привіт, Отто.
Лорейн.
Привіт!
Все гаразд?
Так! Уперше за довгий час.
Зранку я відвезла Наталі у клініку.
Чудово.
Завдала стільки клопоту, і я…
хотіла розійтись по-доброму
й подякувати тобі.
Це…
-Лорейн? Привіт! -Привіт.
-Все добре? -Так.
Вона принесла кіш.
Так, я знайшла час після від'їзду Наталі.
Вона лягла у клініку? Круто.
Як рука?
Краще.
Попроси Отто поділитись пирогом.
Так, як слухатиметься.
НЬЮМАР АКВАРІУМ
Добридень. Пробачте. Ми шукаємо Франческу Ньюмар.
Це я. Що таке?
Це ви купили «Б'юїк ЛеСейбр» кілька років тому?
Я не буду відповідати, поки ви не скажете, хто такі.
Ми шукаємо попередню власницю.
Лайлу?
Лайлу Боуман?
Її родина найняла мене її знайти.
Ви спілкуєтесь?
Ви Одрі. Її мама?
У вас схожі очі.
А я її донька.
Донька?
Ви знаєте, де вона, і як її знайти?
Я б рада допомогти, та ми не бачились роками.
У неї неприємності?
Сподіваюсь, ні.
Лайла продала мені «ЛеСейбр».
Через 18 місяців блок у двигуні тріснув.
Як близько ви знали Лайлу?
Тоді ми були друзями.
Вона залишалась у мене на вихідні.
І як давно це було?
У 2012-му. Вона поїхала майже одразу після продажу машини.
Ви бачились після того?
Мигцем, декілька років тому.
Подруга сказала, що Лайла у місті,
вона підчепила когось у «Поло Клубі». Не моє коло.
І не моє, як я думала раніше.
І вона нічого не говорила про мене?
І про моїх сестру і брата. Джулія, Тейлор?
Ми не говорили про минуле.
-Є ідея. -Ні.
Якби ти полетіла в Каліфорнію, це б допомогло?
Я не можу.
А якби могла, ти не хочеш їхати?
Звісно, що хочу, та не можу.
А якщо ми зможемо.
Не лізь у мою родину.
Ти така зла!
КІЛБЕЙН ЕНЕРГЕТИКА — МАЙНО — ФІНАНСИ
Зустріч із паном Кілбейном.
Досить.
Ти могла б Карлі підтримати.
Не смій думати про Карлі. Думай про інше.
Про цуциків, хмаринки, мені начхати.
-У мене діти… -З батьком.
…суд на носі, маємо схопити Рубінека,
а він тут, а не в Каліфорнії.
-Летимо в Каліфорнію. -Ні.
-Летимо. -Скажеш це ще раз…
Можеш залишатись. Я лечу.
…горлянку вирву.
Як кіш?
Якщо хочеш, так і скажи.
Я просто запитав.
Дуже смачний!
Знаєш, тобі не треба стирчати тут весь день.
Мені все одно треба у відділок.
Подати заяву.
Щодо чого?
Про причину…
Причину моєї відпустки.
Думав, що причина у твоєму обличчі.
Звідки в тебе ці синці?
Це неважливо. Не будемо заглиблюватись.
Доброго дня. З ким можна поговорити про застави?
Цим ми тут і займаємось.
За кого треба поручитися?
За мене.
Я хочу прийти з повинною, і якщо оформити заставу заздалегідь,
мені не доведеться ночувати у в'язниці.
Проходьте, сідайте.
-Хочете кави? Тейлоре… -Так.
-… налий пані кави. -Дуже дякую. Просто…
Усе це дуже…
Гаразд. Ближче до справи.
Як вас звуть?
Мері Елізабет Делаурентіс.
Про яку заставу йдеться?
Двісті п'ятдесят тисяч.
Ви що, банк пограбували?
Ні!
Дрібна крадіжка.
Я працювала в родині і вкрала прикраси.
Якось не тягне на заставу в 250 тисяч.
Це було шість років тому.
Я була молодою, дурною,
і застава була 2 тисячі,
та я втекла.
У мене була темна смуга.
Я посварилася з батьками,
і, звісно, вони хотіли для мене лише найкращого.
Звичайний конфлікт із матір'ю.
О, так.
Я вас розумію.
Я хочу взятися за розум.
Щоб батьки, не дивлячись на минуле,
АРЕШТИ Й ПЕРЕСЛІДУВАННЯ
могли мною пишатись.
У мене є застава. Зараз…
Ось…
ВІНЧЕНЦО З ЛЮБОВ'Ю ВІД МАРГАРИТИ
Дядько. Подарунок від третьої дружини.
Ви не могли б дати нам…
Так, звісно. Так.
Ми…
Історія збігається.
«Мері Елізабет Делаурентіс, утекла шість років тому».
Може, не влазити?
Я щось не бачу натовпу клієнтів,
а за це ми отримаємо 25 штук.
так, але 250 штук,
де їх взяти, якщо вона втече.
Якщо ви не потягнете, я…
Ні-ні. Справа не в сумі.
Треба дзвонити бабусі.
Мені немає чого їй телефонувати.
Ви готові носити електронний браслет?
Так.
Піднімайте.
З ким будемо говорити?
З менеджером?
Треба глянути на книгу гостей, де вона могла б розписатись.
Бабусю.
Той тип…
Я бачила його з Тексом.
У вітропарку.
Ти впевнена?
Так.
Будь тут.
Ні, я піду з тобою.
Він тебе знає.
Поговорю з ним до того, як зрозуміє, що ми з Тексом.
-Я… -Я махну, як щось дізнаюсь.
Поганяйте на треку в Лагуна-Сека,
на «Порші» це незабутньо.
Пробачте, що заважаю.
Думаю, у вас є потрібна мені інформація.
О господи!
Такий початок не обіцяє нічого доброго.
Ви знаєте жінку на ім'я Лайла Боуман?
А в чому справа?
Я шукаю її.
Звісно.
Звідки ви знаєте Лайлу?
З вечірки.
І довго не бачились.
Ви зустрічалися?
А що?
У неї з'явився ревнивий чоловік?
Ні.
Пройдімо.
Дванадцять років тому жінка на ім'я Лайла Боуман
загинула в аварії в Коннектикуті.
Так думала її родина.
Але нещодавно виявилось, що вона могла опинитись тут.
Ні, не схоже на Лайлу.
Вона була зі сходу.
У вас не залишилися її контакти?
Пошта? Номер телефону?
Ні…
Вона поїхала у Пісмо.
Ми втратили зв'язок.
Та дівчинка з вами?
Ви знайомі?
Я повторю запитання, в чому справа?
Це донька Лайли. Вона бачила вас.
Так, з Тексом.
Я інвестор його вітропарку.
Я не знав, що у Лайли є донька.
Дві доньки і син.
Господи! І вони думають, що вона мертва?
Текс не розповідав
про її минуле?
Ні.
І Лайла не казала, що в неї є діти.
Вона справді їх кинула?
Знаєте когось, хто допоможе знайти з нею зв'язок?
Якби ж.
Я б залюбки допоміг.
Я запишу ваш номер телефону.
Чак Джонсон.
Це мій особистий номер.
У будь-який час.
Чому ти не покликала мене?
Ми дізнались усе, що треба.
Франческа мала рацію?
І що… Що він сказав?
Неважливо. Він пов'язаний з Тексом?
Але Франческа — ні.
Ми не знаємо. Цей тип, Чак, наче зустрічався з нею,
але в нього немає ані її номера, ні пошти.
Навіщо змінювати свій номер телефону?
Тоді в неї були причини.
Всюди, де замішаний Текс,
все занадто зручно.
Чому ти свідомо не віриш людям?
Це правда.
Моя мама жива! Твоя донька жива!
Гаразд, поїхали.
Назад до Бейкерсфілда,
поговоримо з головним брехуном.
Добре, то…
які терміни по Рубінеку? Приблизно.
Ну…
Залежить від нього.
Якщо будемо насідати, то відлякаємо його.
А якщо… не будемо, тоді він піде.
І як же нам діяти?
Треба піти на його умови, але начебто без ентузіазму.
Які умови?
Ми їздили у Вермонт до художниці, Гікі,
а цього ранку Сай повідомив нам, що покаже справжню картину
в Каліфорнії.
Щось тут нечисто.
Коли він чекає нас у Каліфорнії?
Протягом доби.
Якщо ми полетимо за годину,
не буде занадто нетерпляче?
Буде, але якщо ні…
-Він піде собі. -Рішення за вами.
Ми можемо полетіти, або сидітимемо кілька днів,
може, й тиждень.
Підозріло. Та ця вимога в його стилі.
Ймовірно, він хоче збити нас з пантелику.
Що б не задумав, будемо готові.
А ви що скажете?
Я думаю, що це непередбачувано й необачно,
і що йому не варто потурати.
Питання в тому, що вам втрачати?
Якщо висунемо зустрічну вимогу?
Так. Скажіть Саєві, що ми вилітаємо,
та на експертизі нам потрібна його присутність.
-Подивимось, що він скаже. -Ні, вимагайте.
Хочу глянути в очі.
Так. Якщо він намагається тиснути, то й ми будемо.
І ми не здаватимемось нетерплячими. Чудово.
Чаріз, хай підготують мій літак.
-Так, пане. -Полетіли в Каліфорнію.
Чекаю вас на борту.
У мене відеочат із Китаєм.
-З цілою країною? Круто. -З частиною, що на мене працює.
Йому б коміком бути.
-Ти що робиш? -Сідаю у літак.
Ми не летимо в Каліфорнію. Ти скажеш їм,
що Рубінек передумав.
Це буде підозріло.
Навіщо псуєш мені життя?
Ти зіпсуєш собі життя, якщо не полетиш.
Ми не можемо туди летіти. Ти мав просити
гроші для Гікі, а не
брехати, що Сай у Каліфорнії.
Джуліє, я дістану гроші, а поки
ти побачишся з Карлі й Одрі.
Не хочу!
Точніше, хочу, але моя свобода залежить від того, як ти зловиш Сая,
а він нічого не казав про Каліфорнію.
Ані слова не казав.
Я не сяду в літак.
-Ти сядеш. -Ні.
Джуліє, все буде добре. Все вийде.
Як, як, як? Як вийде?
-Джуліє. -Що?
-Джуліє. -Маріусе!
Сая Рубінека не існує.
Немає його.
Ти, ти, ти…
Як? Як?
Тут надрукував заздалегідь, тут отримав.
-Боже, як я могла повестись? -Ти просто не помітила.
Ти сране чудовисько.
Якщо скажеш КІлбейну й Віньєтті,
що ніякого Сая не існує, і що їм ніколи його не спіймати,
то сядеш у в'язницю,
тож сідай у літак. Обговоримо все пізніше.
І подзвони щодо Елен і Джейкоба.
Не треба мені нагадувати про дітей.
-Що, скопили велику рибу? -Все, як я люблю.
Рада, що ви знову у справі.
Вашу клієнтку зараз відпустять.
Так, привіт.
Як справи?
Непогано. Ти можеш забрати дітей зі школи й відвезти до Ленса?
-Він на них чекає. -Так, звісно.
Все нормально?
Я…
лечу в Лос-Анджелес.
Що? Навіщо?
Страхові справи, разом з Пітом. Це терміново.
-А підписка про невиїзд? -Ага.
Мій працедавець усе владнає.
Карлі дзвонила, вона зараз у Бейкерсфілді
з Одрі. І вся ця історія…
Якась маячня, так?
-А ти що думаєш? -Я думаю, що Карлі вже 17.
Побачимося з ними, поки я буду там.
Я певен, вони зрадіють.
-Одрі — навряд чи. -Припини. Вона любить тебе.
І скажи їй, що наш бізнес процвітає.
-Чудово. -Гарно долетіти.
-Хто це був? -Моя онука.
З онуком летять в Лос-Анджелес у справах.
У Лос-Анджелес?
-Що за справи? -Страхування.
Не можу передати, наскільки для мене важливо, що ви мені довіряєте.
Я добре розбираюся в людях.
-Ти як пес побитий. -А ти цвітеш і пахнеш.
-Де твій адвокат? -Хіба він мені потрібен.
Твій друг, Наз, висунув звинувачення.
начебто ти заліз до нього і викрав його наречену.
Наталі? Більшої маячні я не чув.
Покидьку світить десятка за зберігання з метою збуту.
Але Філіпс та Отіменді зобов'язані дати справі хід.
Мені немає чого приховувати.
Ти, звісно, бовдур, та не будь тупим. Знайди адвоката.
Заходь, Тейлоре.
-Все добре? -Так.
-Дарма ти не сказав про Наза. -Тейлоре.
Хвилинку. Ви тут ні до чого.
Не загубив би значок,
якби не пішов туди.
Тейлоре, припини впливати на свідка. Ти ж колишній коп.
Я досі коп. У відпустці.
Не переймайтесь, я в нормі. Йдіть додому.
Дотті! У хімчистці мали вивести цю пляму.
Привіт. Як ви з'їздили?
Розкажи про Чака й Лайлу.
Чак — один з інвесторів вітропарку.
Карлі бачилася з ним.
Що ж, Чак сказав, що вони зустрічались, а якщо так, чому не сказав?
Чак і Лайла не зустрічались. Може, сходили повечеряти.
І ти вирішив, що це неважливо?
Ну, у них точно нічого б не вийшло.
А Франческа?
Хто така Франческа?
Мамина подруга з Санта-Барбари. Мама продала їй машину.
І після цього двигун тріснув, що явно вказує на тебе.
Я б не продав машину, знаючи про дефект.
Якщо ти закінчила, я вдягну штани,
з яких не вивели кляту пляму.
Яка твоя мета?
Та ж, що і в тебе. Знайти Лайлу.
-Я сумніваюсь, що Лайла жива. -Ти знову за своє.
Що я все вигадав.
Чак сказав, що мама поїхала у Пісмо.
Можливо. Пісмо — миле місто.
Та чи я знав про це? Ні.
Обережно, Карлі. Він бреше, як дихає.
Годі.
Не все, що я казав, мало ранити тебе.
Господи, я опускаю руки, я благаю про пробачення,
а ти холодна, як лід.
А що, як він не бреше?
Пробач. Бабуся… Я не знаю,
вперта.
У неї є на це право, я винен.
-Вона розказала. -Справді?
Тоді,
тобі не треба бути миротворицею, це я її зрадив.
Чому ти так зробив?
Я одружився на красивій, багатій жінці з хорошої родини,
а потім закохався в іншу.
Я не міг кинути першу,
не зруйнувавши все, що збудував,
і не хотів у чомусь обмежувати другу.
Тому одружився й на ній.
Дивись.
Коли ти сказала, що твоя мама поїхала в Пісмо, щось клацнуло.
У ПАНА ДАСТІ ПЛЯЖ ПІСМО
-Мама залишила це? -Два роки тому.
Я не надав цьому значення, та зараз
це зачіпка.
Я обіцяю, Карлі,
я допоможу вам з Одрі знайди маму. І от тоді
ти станеш найщасливішою у всьому світі.
Обіцяю.
У тебе вмілі руки. Покажи, як ти підтасовуєш.
Збираєтесь махлювати у карти?
Я вивчаю афери, а не практикую.
-Чому ні? -Для початку, в мене є совість.
По-друге, у мене руки не з того місця.
Навіть якщо хотів би, то не зміг би.
В афері головне мозок, а не руки.
Повторюю, ще є совість.
Але мені цікава техніка шулерів, як у Ерднейза, Вернона чи Міллера.
Всі вони махлювали по-своєму…
-Я з ними не знайомий. -Я спостерігав за твоїм братом.
Кажуть, що його техніка краща за твою.
Показати вам техніку?
Чіткі рухи.
Чіткий ритм.
А знаєш, що для мене важливіше? Сай Рубінек.
Як ти з ним зустрівся?
Ми не зустрічались. Один знайомий
запропонував місце у великій афері, за кілька місяців
я зображав серцевий напад у казино Лас-Вегасу.
-І в чому була мета? -Гадки не маю.
Я до кінця не розумів, хто жертва,
і який план.
Я знав тільки про картину, тому що допомагав підмінити її
при обміні.
І як ти це зробив?
Неважливо. Він ніколи не повторюється.
-Пробачте, ви не проти, якщо я… -Прошу.
Гаразд.
Вам він теж не подобається?
Коли я звинувачую себе у всьому, то згадую,
що є люди й гірші.
Він — просто засіб.
А заради такої мети мені не шкода нічого.
-Скільки ви витратили? -Сай взув мене на чотири мільйони.
Я витратив п'ять на пошуки і ще десять,
щоб його притиснути.
Може, дасте ці десять мені, а я прикинуся Саєм.
Ні, на жаль, мені потрібен справжній.
Він має сісти за ґрати,
а картини повернуться у Музей Ґарднера.
Мені не потрібна ніяка слава.
Це радше благодійність.
Ви все одно прославитесь.
Ну, хай буде так.
У мене був ритуал.
Кожного вечора я спускався в погріб, наливав келих вина і відкривав
особливу шафу.
В якій
був Рембрандт.
«Христос під час шторму на Галілейському морі».
Буря, що насувається.
Я обожнював її всім своїм серцем.
Дивно так казати про картину, я знаю,
але для мене вона була дорожча за будь-які гроші.
Розумієте?
Ні. Мені на їжу ледь вистачає.
Вісім років я насолоджувався цією картиною.
Поки минулого року, в Дубаї,
син нафтового шейха не відвів мене
в кабінет, щоб показати дещо особливе.
І там на стіні висів
«Христос під час шторму на Галілейському морі».
Моя картина.
Теж підробка?
Рубінек розвів його тим самим способом.
Я не сказав йому про свою картину. Нікому не розповідав.
Поки мій гнів не звів мене з Віньєтті.
Дізнатись про те, що твоя улюблена картина — підробка, це як…
Дізнатись про зраду коханої.
Начебто все те ж саме, той самий одяг, та ж рама.
Але так, як раніше, вже дивитись не можеш.
ВІДДІЛОК ПОЛІЦІЇ БРІДЖПОРТУ
Не варто було чекати.
Вони тебе звільнять?
Вони хочуть, щоб я пішов сам.
Мені так шкода.
Ви не змушували мене губити значок і терпіння.
-Я тебе втягнула. -Ви хотіли Наталі врятувати.
-Ти врятував Наталі. -Ні.
Це ви.
Я просто… Був поруч.
І хоча життя у мене зараз паршиве, мене дуже тішить,
що Наталі у клініці.
Все одно, мені ніяково.
Спечіть мені кіш.
Не дуже вдала була ідея.
Я не хотіла, щоб Отто ревнував.
Судячи з його апетиту, у вас вийшло.
Ти справді його любиш, га?
Дуже.
Ти хороший хлопець.
-І я… -Тільки й думаю.
Ледь не сказала дурницю.
Я не знаю, що я роблю.
-Я краще піду. -Так.
Ага.
Дайте мені знати, як Рубінек вийде за зв'язок.
-Я буду вдома. -А у вас пожити не можна?
Поїхали.
Влаштовуйтесь, зустрінемось о дев'ятій ранку.
-А можна о десятій? -Ні.
Я маю знати ще про когось?
Давай не в коридорі.
-Можна з тобою поговорити? -Чому ми маємо…
Ти взагалі не маєш тут бути. Я ж вийшла під заставу.
І що мені тепер робити? Що далі?
Джуліє, Джуліє…
Ти допоможеш мені з Кілбейном і Віньєтті. От що буде.
Ти все про себе.
Якби я думав про себе, ми б залишились у Нью-Йорку.
Я привіз тебе з добрих намірів.
Який же ти добрий соціопат.
Як ти став Саєм Рубінеком?
Я був малим. Мене не сприймали серйозно,
я вигадав собі заміну.
Але Кілбейн бачив Рубінека.
Я найняв актора з театру у Вестпорті.
Він справжній недоумок.
-І скільки ти зрубав? -Вісім років тому?
Три чверті пішло на підготовку.
Джуліє. Ти чула Кілбейна.
Він піде на все, щоб схопити Сая.
Ми змусимо його викласти 4 мільйони на наживку,
що майже зроблено.
І під час обміну, коли вони чекатимуть на Сая,
ми підмінимо картини, Сай зникне,
вони навіть не зрозуміють, що ми їх кинули.
Джуліє, ти знаєш, яка буде твоя доля?
Понад мільйон доларів.
Мільйон. Ти зможеш найняти чудового адвоката.
Ти ж мене кинеш.
В самому кінці. Я довірюсь тобі, ти звалиш,
і я залишусь ні з чим.
Хіба в тебе є варіанти?
Це твій шанс. Тобі лиш треба зробити вигляд,
що Сай змився з грошима.
Ти ні до чого, ти чиста.
Я виграю декілька днів, щоб з'їздити у Бейкерсфілд до родини.
Я скажу Віньєтті, що так треба.
-Все вийде. -Не дочекаюсь.
-Не защільно? -Ні.
Хіба дівчина відмовиться від прикраси?
Якщо буде терти,
відріжте верх шкарпетки і просуньте під ремінь.
-Що тепер? -Ви можете йти.
Вам треба лише вчасно прийти на слухання.
Сподіваюсь, я вчинила правильно.
-З вами все добре? -Так, просто…
Я сьогодні нічого не їла. Я…
У мене тут є половина кіша.
Ви не маєте ділитись.
Ні-ні. Інакше я сам його з'їм.
Ви знаєте, Піт мав рацію. Ви справді добрий.
Ви знайомі з Пітом? Що ж одразу не сказали.
Я не хотіла це сюди приплітати.
-Ми скоро з ним зустрінемось. -Ви говорили з ним?
Ні, але він у Лос-Анджелесі, так?
-Але вам не можна туди їхати. -Ні. Тільки не з браслетом.
Поліція вистежить, як собаку.
Ні! Чекайте, що ви задумали?
-Скажіть Піту, що я скоро буду… -Відчепіть мене!
-Що ви робите? -Дякую за кіш.
Що за…
Ану повернись!
-Пісмо далеко? -Ми приїдемо о першій.
Дякую.
Привіт, як ти?
Я ходжу в тих же трусах, що у Нью-Йорку.
Консьєрж надіслав би тобі пачку.
Я не довіряю чужим людям.
Живеш у розкішному готелі, користуйся його послугами.
Мені от почистили одяг. Все, давай. Я сяду за кермо.
-Дякую, друже. -Пане.
Нам треба заїхати в супермаркет.
І ненадовго заїдемо у Санта-Моніку.
Нічого серйозного. Консультація у сімейного психолога.
Скажи мені, що я тут роблю.
Це не боляче. Максимум на годину.
З тобою не боляче не буває.
Пане та пані Мерфі?
-Доброго дня. -Проходьте.
Я зараз.
Вона справжня?
Гаразд.
Я лікарка Каміла Гікі.
Гікі?
-Ми говорили. Так. -Сідайте.
Тож…
Почнемо?
Творчий керівник Роман Захарчук у сімейного психолога.