Ого. А тут мило.
Твій брат у мене за шулерами слідкує.
Три роки тому
Він тут кращий. Та навіть він
не помітив би такого. Правда ж, Едді?
Навіщо ти свого боса притяг?
-Я розповів йому. -Розповів? Що саме?
Він може допомогти, послухай.
Пробачте... Я не зовсім розумію.
Вам що, гроші треба?
Я тут, Маріусе, тому що ти хочеш притиснути шулера,
а я не люблю шулерів.
І він шарить, Маріусе.
-Ти бачив його у грі? -Ні.
-Але він грає багато років. -Так, гаразд.
Ви профі?
Хотілось би вірити.
Перевіримо...
Так? Гаразд.
-Не занадто швидко? -Ні, далі.
Що б там не сказав мій брат, Вінсе,
ми гравців не потребуємо.
А чого потребуєте?
Та того, що й усі. Грошей.
Який внесок?
Золоте коло — п'ятдесят.
Чверть прибутку й футболка. Діамантове коло —
половина прибутку й ім'я в програмці.
У програмці?
За ваші сто штук на ставки я роздрукую програмки.
Як би мені не хотілось отримати твою уявну футболку й програмку,
я не спонсорую афери.
Я граю в цю гру ще змалку.
Тітка Джорджі навчила.
Завжди казала: «Покер — для хлоп'ят.
А бридж — гра для дорослих».
-Бубнова трійка. -Ого!
Непогано.
Ви вгадали, там молодша карта й червона масть. Та цього мало.
Чирвова шістка.
Мені шкода, Вінсе, та ви прийшли дарма.
Скуштуйте пиріг.
Маріусе, зачекай. Послухай його.
Тобі що, важко?
Я поговорю з ним.
Маріусе.
Годі тобі, Маріусе.
Джим Браун грав під номером 32 у Клівленді,
а під номером 44 — у Сірак'юс.
Так і було.
Знаєш, що він був класним гравцем у лакрос?
А ти не занадто на Вінса тиснув?
Він подзвонить раніше, ніж ми сядемо в таксі.
-Дивись. -Та годі, чуваче.
Чекай, чекай, так.
Гаразд.
Сто штук наші.
Уже не треба, друже.
Наші дні
Агов.
Привіт.
Бляха!
Дідько.
Усе гаразд?
Так, просто судома.
Подобається дивитись?
Так. Тобто ні.
Пішов звідси!
Вали!
Дай рушник.
Все, сеанс завершено.
Ти тут сама плаваєш?
Так. Вінс телефонує, і мені відкривають.
Його ігри тривають усю ніч.
Треба відпочивати від масних поглядів усіляких мудил.
Як от у тебе зараз.
Де Едді?
Роздає карти.
Він що, не знає, що він заручник?
Ні.
Справді?
Ще ні.
Вінс чекає на великого гравця,
а Едді — його улюблений круп'є.
Навіщо тобі знати, де Едді?
Хочеш його витягти?
Вінс приставив до нього Річарда.
Той із нього очей не спускає.
Навіщо люди Вінса шукають мене?
-Ти тікав. -Вінс мені не нашкодить.
Він хоче знати, де ти. А от Вінслоу хоче тебе вбити.
Вінс цього точно не допустить.
Он як? А якщо Вінслоу вигадає відмазку,
що ти потягнувся за стволом?
Де ти сто штук за тиждень візьмеш?
Ми й більше збирали.
Так, коли мали команду й план.
Хоча б місце маєш?
Де залягти на дно?
Так. Я не знаю, скільки там готівки.
Там є сейф, та...
здається, він просто пил збирає.
Дивно, що ти не втік.
Як, без Едді? Кароліно, він мій брат.
Ти хотів знати, де Едді. Тепер знаєш.
А зараз дай мені розслабитися.
Я й тебе хотів побачити.
Справді?
І не думав, що зі мною могло статися те ж,
що й із Чарлі?
Щосекунди і щодня.
Ти говорила з Марджорі?
Три сраних роки я виживала.
І не хочу цим ризикувати.
Даю десять секунд, потім знову закричу.
З якої ти країни?
Пішов нахрін.
Могла б сказати «з Польщі».
Не кажи Вінсу, що я був тут.
Підлий Піт
Поки ні, та його люди сказали, що він хоче грати серйозно.
А в мене краща гра у місті...
Не переймайтеся. Нічого. Іншим разом.
Ні, ви у нас завжди бажаний гість, пане Мукерджі.
Так.
Він не прийде. Бляха.
Майже погодився, як дізнався, що гратиме Афлек, але...
Він попаяний на зірках.
Ти відпочила й повна сил?
Саме так.
Номер Річарда 555-4105 4205 420
Гаразд.
Я люблю хокей.
Я люблю Аманду.
І здійснювати її мрії.
Так. А ще каву.
Так. І тебе.
-Гарного дня. -Я прийду на вечерю.
-Так? -Добре.
А хто мене забере?
Я заберу.
Гарного тобі тренування.
Так. Вона зробить хет-трік.
Покажи їм.
Це я.
Кажу ж, це лише я.
Саме тому в мене пістолет.
Аманда тепер хокеїстка?
Тобі доводиться рано вставати.
Вона згадувала тебе позавчора.
Каже: «А де той тип, що був до Брендона?»
Ім'я не згадала.
Може, тому, що тебе п'ять років не було.
Ну, ти сама сказала мені піти.
То ти так це запам'ятав?
Це ж ти мене кинув
заради молодшої, красивішої.
Не красивішої, та акценти їй давалися краще.
І в неї була
величезна перевага.
Відсутність прийомної дитини.
П'ять років минуло. Ого. Ти сидів?
Ага.
Я чула про Чарлі.
Не в деталях.
Та мені шкода.
У мене немає грошей, Маріусе.
Ні. Я не по гроші прийшов.
А навіщо тоді?
Прикрий мене перед інспектором з умовно-дострокового.
Я мав відмітитись пару днів тому,
і завтра він вибухне.
Ні, і не мрій. Я й чути про це не хочу.
Я не хочу говорити Брендону, що ти аферистка.
-Я не аферистка. -Звісно. Глянь на себе,
вдаєш домогосподарку.
Готуєш запіканки, тушковане м'ясо й таке інше.
З такими критеріями
усі навколо аферисти. Гаразд, бляха. Я аферистка.
Але, знаєш, цією аферою я хочу займатися
все своє життя.
Пробач, я не хотів тобі погрожувати.
Ще й як хотів.
Кейті, я у відчаї.
Так би одразу й сказав.
Накидай тут свою легенду. І не ускладнюй її.
У твоїх знайомих є чорний «Гранд АМ»?
Звикла помічати машини на районі.
-Та цю не бачила. -Ті, з нового місця.
-Підозрілі. -Що?
Не тягни сюди своє лайно.
Та то пусте.
Зроби мені послугу.
-Та щоб... -Зроби те, що у Вічиті,
пам'ятаєш?
Ти, в біса, серйозно?
Будь ласка?
Всесвіт змилувався.
Цікаво, чим він займався останні двадцять років?
Він казав, що страхуванням.
Ну, підлітком він страхуванням не цікавився.
Ми нічого про нього не знаємо,
окрім того, ким були його батьки,
і хтозна, як далеко відкотилось це яблуко.
Одрі.
Я знаю, що вночі він втік.
Скрипнув дошкою й виліз у вікно.
Я не чула, як він вернуся.
Агов.
Схоже, всі ще сплять.
Побачимо, що лікар про це скаже.
Я ще не помер, чорт забирай.
Залишок мого життя буде сумним,
якщо лікар Ґіффен це заборонить.
Справа не тільки в тобі, Отто.
Гадаєш, мені буде приємно,
якщо ти вріжеш дуба просто на мені?
Ну, можеш ти бути зверху.
-Привіт. -Доброго ранку, Піте.
Доброго.
Як поспав?
Я ще трохи звикаю до нового ліжка.
За десять хвилин буде яєчня.
Взагалі-то,
якщо чесно, бабцю, я...
взагалі не спав уночі.
Я втік.
І не хотів тебе будити, тому...
виліз через вікно.
І я...
позичив твою машину.
Їздив до міста.
Я їздив до Вайт-Плейнс, побачити знайому.
Вибач.
Я віддам тобі за бензин.
Міг би просто попросити, Піте,
не треба ховатися.
Я знаю.
У нас є стара розвалюха, можеш брати, коли треба.
Дякую.
-У мене є питання. -Ну?
Чия це кімната?
Ти не пам'ятаєш?
Я знаю, що мами, чи тітки.
Але я не певен, я...
пам'ятаю, що там був...
Вихід на горище
в одній з кімнат.
І ми з Тейлором туди лазили. Ми...
Будували там лабораторії
і змішували усілякі речовини.
Пам'ятаєш? Ага.
Ви влаштували там гармидер.
Ну, ми були навіженими вченими.
Вихід на горище був у кімнаті твоєї тітки Лайли.
Це кімната Меґґі.
Ти зробила ремонт.
Так.
Меґґі
Маєш втомлений вигляд.
Вчуся до іспиту.
Так? І як воно?
Якось.
Ви знали, що у Коннектикуті маринований огірок має
відскакувати від підлоги?
Хочеш стати інспектором з продуктів?
Тейлор здає іспит на детектива.
Знову.
Ну, він хоча б до чогось прагне.
Вона жартує, Одрі.
-Хіба? -То
коли поїдемо у сосновий ліс?
Коли захочеш, тоді й поїдемо.
Ти пам'ятаєш, як ми підірвали старий пікап?
Вкрали динаміт і підклали?
Пам'ятаєш?
Мій святий брат порушував закон?
Ні, ну...
Ми запхали петарду у банку з фарбою.
Дідусю, можна я залишу Джейкоба з тобою
і з'їжджу в магазин…
Так і знала, що ти забудеш.
Я маю відвезти Отто до лікаря.
Давно час знайти няню й дати діду спокій.
Я не проти.
Ми приїдемо зразу після лікаря.
Я можу поїхати з Джулією й посидіти з Джейкобом.
Мені вчитися треба.
Ти взагалі дітей няньчив?
Так, якщо дати їм пива, з ними легко.
Привіт.
Що в тебе?
Поїхав від вас по десятій,
до міста, запаркувався в Чайнатауні. Вийшла жінка.
Красива, мажорна.
Пробув там годину, потім поїхав до будинку
у Вайт-Плейнс.
Туди приїхав о першій,
поспав у пікапі пару годин.
Я так думаю,
що він спав. Я точно спав.
А перед світанком він зайшов
у цей дім.
У дім.
Бачився з жінкою
якийсь час.
І поїхав назад до ферми.
Він помітив тебе?
Та певно. Я ж не детектив.
Він сказав мені, що брав пікап і їздив у місто.
Може, якщо він помітив тебе,
то просто хотів розвіяти підозри.
Як би там не було, твій новий онук потрапив
у пікантну ситуацію.
Яку саме?
У стару, як світ.
Жінка з Вайт-Плейнс — Кейті Бойд.
Її чоловік — Брендон Бойд.
Виходить, що твій Піт крутить роман із заміжньою
Кейті Бойд.
Мені й далі стежити за ним?
Може, я просто відчула підставу,
підняла тривогу.
Так, у тебе
чудова чуйка на такі речі.
Скільки ще мені займатись цією хрінню для тебе?
Не кажи чітку дату, та хоча б приблизно...
Хтозна, Семе. Робитимеш, що скажу,
поки не сплатиш борг.
Я думала, ти збираєшся.
Я готовий.
Пані Петросян, я домовилася з його адвокатом і в'язницею.
Принесіть усі документи та чек,
і вашого племінника відпустять після обіду.
Клас.
Ну, наш йолоп вважає себе крутою шишкою.
Тож йому треба підіграти. Не я це придумав.
Хто ваш йолоп?
Його звуть Чарльз Макґрегор.
Він володіє... володів
невеликим успішним хедж-фондом.
А зараз на постійній основі грає у бридж.
Ще одна акула з Волл-стріт, що любить бридж?
І який план?
Ми заманимо його й партнера в гру з високими ставками.
Вони будуть вигравати три тижні поспіль,
а потім ми його обчистимо.
Як він махлює?
Він покашлює чи...
наступає партнерові на ногу, як італійці?
Це я не зразу втямив.
Спершу я думав, що він робить, як норвежці.
А потім помітив, як він карти розкладає.
Першою картою, яку він рухає,
він вказує масть.
Якщо посуває вліво до кінця — це піки.
Поруч чирви, і так далі.
Друга карта позначає число на карті, її він кладе праворуч.
Прекрасно.
Ти спостережливий.
-Припустимо, маєш рацію. -Так і є.
Ще побачимо.
-Я маю рацію. -Я ще плану не бачив.
Як нам обіграти шулера?
Не покладатися ж на фарт.
Ні, ні.
Я ніколи не покладаюся на фарт.
Ні, у мене буде інсайдер.
Не чоловік.
А жінка.
Це ж ти.
Так, це я.
Дякуємо, що обрали нашу фірму.
Ми також можемо допомогти з...
Ще двісті доларів. Ми врятовані.
У мене питання, яке мучило мене двадцять років.
Що в тому сейфі?
Ні, просто я пам'ятаю, ми завжди вгадували, що там.
Давай. Сам скажи.
-Що? -Рубліни.
Що?
Ти що, не пам'ятаєш рубліни?
Коли ми були...
Дітьми, я якось сказала, що там, можливо, золото, діаманти й...
-Рубліни. -Точно.
-З літерою «л». -Сміхота.
Так, для тебе. Ти тиждень мене Рубліном дражнив.
Та я була рада навіть цьому...
Проїхали.
То там немає ні золота, ні рублінів?
У десять років життя цікавіше.
Там переважно заставні речі.
Прикраси, столове срібло. Якось була рідкісна книга.
А що, хочеш його обчистити?
Заради такого — ні.
-Привіт. -Вітання.
Дехто має зайти,
щоб заповнити папери й занести чек.
А ми з Пітом покатаємось.
Джейкоб спить.
Їжа й соки в сумці.
І дякую.
Немає за що, люба.
Як у лікаря, дідусю?
Сказав, усе добре.
І що тобі шкодять навантаження.
Мені можна навантажуватись не більше,
ніж будь-кому мого віку.
І скільки тобі?
Двадцять п'ять, якщо не дивитися в дзеркало.
Ти не розповідала бабусі про Пєрсікова?
Розкажу. Скоро.
Колись. Можливо, на її смертному одрі.
Або на моєму. Ну...
Судячи з подій зараз, я помру перша.
І що тепер з ним буде?
Коннектикут і Нью-Йорк борються за нього.
Нью-Йорк переможе, вбивство криє податки.
А Нью-Йорк не знає, що його взяли тут?
Якщо місцеві не в курсі про нью-йоркський ордер, Пєрсіков
нічого не скаже.
Схоже, у тебе є план?
Коли слухання про заставу?
Зранку. Але заставу скасують через неявку.
Розумієш, є невелика проблема,
я так раптово пішов зі страхової, що мій колишній бос не поспішає
розплачуватися зі мною, і я буквально на мілині.
Треба гроші? Ми бідні.
Ні. Я ось про що. Як нову заставу схвалять,
чи можу я розраховувати на половину?
Нову заставу? Він же втече.
Цього разу ти можеш забрати дім його матері як заставу.
Я дам тобі десять відсотків. Максимум.
Та план має бути ідеальним. Кажи.
Ми підемо до адвоката Пєрсікова.
Ти його знаєш?
Аякже.
Довга історія.
Можеш забути про неї?
Можу спробувати.
Але тепер це має бути найкращий план.
Почнемо з простого питання.
Що, як Пєрсіков не втік?
Але він утік.
А ти уяви. Якою може бути нова застава?
Я не знаю, ще
сто тисяч, сто п'ятдесят? Але…
Тоді ти отримаєш десять-п'ятнадцять тисяч доларів, так?
Коли суддя запитає, чому ви втекли, що ви скажете?
Я не втік, я переплутав дати.
Що каже поліція?
Дівка з заставної контори — брехуха.
У рапорті поліції небагато фактів.
Чому?
-Нічого про... -Ма.
Я чогось не знаю?
Ні.
Пробачте.
Гадаю, ти ображаєшся.
Чого це, Ленсе?
Я хотів тобі допомогти.
Клієнт неплатоспроможний.
-Гаразд, я не знав. -Він у розшуку за вбивство.
Що?
Будеш робити вигляд, що не знав?
Гадаєш, я б відправив тобі вбивцю?
Мене вже нічого не здивує.
То он чому ми тут? Скажи, що це не так.
А це хто?
Привіт, я Піт. Піт Мерфі.
-Що за Піт Мерфі? -Мій зниклий кузен.
Ну, нехай.
Як хочеш звинуватити мене ще, давай швидше.
Слухання от-от почнеться.
Ми знаємо, та спершу
запитай у свого клієнта, що сталося
позаминулого вечора.
Мені по голові дали, і в мене...
провали в пам'яті.
Я не пам'ятаю, ми переслідували його,
бо він хотів утекти,
чи це все було непорозумінням.
Не пам'ятаю точно, чи він забрав пістолет у сестри,
і його мати сказала пристрелити її,
чи все було мирно,
та зрештою мене, хоч і невинно,
але вдарили в обличчя.
Тому запитай свого клієнта,
як було насправді.
Мені дуже треба все згадати.
Адже нема нічого важливішого за спогади.
Є й важливіші речі, типу втрати ліцензії.
Ленсе, ти навряд чи впораєшся з цією справою...
Кузене Піт, думаєш, я поведуся на твої під'юджування?
-Ні, я не... -Агов.
Ти мені винен.
Усім встати.
Повторіть сигнали.
Так, пане.
Чуєш.
Що?
Усе буде класно.
Так, так.
Візьму пива, подивлюсь матч. Пішли разом?
Ні, мені треба...
Сидіти й нервувати?
Так, хтось же має.
Як хочеш.
Агов. Легше з пивом.
Ага.
Тож, Кароліно,
де ти живеш?
-У центрі. -Так?
Тебе підкинути?
Так, було б чудово.
Звісно. Накинь, на вулиці холодно. Дозволь допомогти.
У тебе такий акцент...
У дитинстві
я просто обожнював Наташу з «Бульвінкля».
Що за «Бульвінкль»?
Ти не знаєш?
Мультик, «Рокі й Бульвінкль», його не крутили у Сл...
-У Словенії. -Словенії.
-Словенія. -Так.
З моїх вуст це звучить, як дупа світу.
А з твоїх, боже...
Як чудова утопія.
Та годі.
-Я серйозно. -Це занадто.
Занадто?
Розкажіть краще, що за «Бульвінкль»...
Бульвінкль — це лось.
Друже, котра година?
Так... Бляха!
Привіт, Едді.
Я детектив Френк Вінслоу.
Я знаю, що ви з братом плануєте аферу.
А ще знаю, що якщо ти брехатимеш,
то будеш нюхати запах пива з унітазу,
коли твій сусід по камері туди помочиться.
МУНІЦИПАЛІТЕТ БРІДЖПОРТ
Ми заробили двадцять тисяч доларів!
Невже суддя Бенкс повівся?
Ага.
У мене питання.
Так?
Якщо в компанії все так погано, як ви платите заставу?
Для цього існують кредити.
Так. Точно.
То що зараз?
Ти отримаєш гроші, покладеш
-у сейф до рублінів? -Та ні.
Коли усі папери оформлять, я отримаю чек
і віднесу його у банк.
А моя частка...
Ти все отримаєш. До копійки.
Ти молодець, кузене Піт.
Я б хотів отримати готівку, якщо можна?
Що?
Пєрсікови вирішили взяти заставу з ANB.
ANB?
Так не можна!
-Ми домовлялись. -І ми також.
Та я більше не їхній адвокат.
Пробач, Джуліє.
Ленсе...
Краще тікай.
Зараз же. Поки не отримав по яйцях.
Просто...
-Я... -Я йду.
Але пішки.
Це його костюми у шафі?
У нас народився Джейкоб.
Ми прожили ще рік, і...
І він почав зраджувати.
Так, треба було по яйцях дати.
І що тепер?
Тепер?
Доведеться розповісти Одрі.
Щось нове.
Скільки разів я тобі казала,
та схоже, все марно.
Мені шкода, Одрі.
Це я вже чула, з різних приводів.
Гаразд.
Я не можу зрозуміти, як ти могла при здоровому глузді так
ризикувати кар'єрою брата.
Починається.
Ти можеш брехати у суді скільки хочеш...
Я не брехала. Мене не питали.
Тейлор затримав убивцю, якого розшукують,
але не знає про це.
Коли це вилізе, йому кінець!
Я зробила це для Тейлора! І для тебе. І діда, і Карлі.
Я намагаюся втримати на плаву цей корабель, що тоне.
І визнай. Якби все вийшло, ти б раділа.
Та нічого не вийшло, чи не так?
Принаймні поки що.
Спробуємо домовитися з його свиномамцею.
І повернути Пєрсікова собі.
Тільки сумку візьму.
Дякую, що підтримав, Піте.
Я ж не самогубця.
Дякую, що погодилися зустрітись.
У нас із вами багато спільного,
у обох діти, які...
скажімо, пішли не тим шляхом.
У мене було дві доньки.
Одна ще жива, це мама Піта,
бозна-де. Ми не говорили двадцять років.
А друга, моя люба Лайла,
загинула в аварії разом з чоловіком, дванадцять років тому.
Донька Лайли була школяркою, коли це сталося.
Вона кинула школу, поїхала в місто, бавилась кокаїном
і принесла в пелені дитину.
І я знаю, як це...
Я бачу, що ви робите, намагаєтесь грати на моїх
материнських почуттях, використовуючи внуків як реквізит,
та для всіх було б краще, якби ви забралися нахрін.
Перш ніж я піду, подумайте про двох людей.
Про кого?
Про Джо Патерно й Білла Косбі.
Може, це старість, та я багато думаю
про кінець життєвого шляху.
Хто б міг подумати, що улюбленець Патерно,
сам тато Джо,
під кінець життя так осоромиться?
Або Косбі,
Білл Косбі.
Згадайте, до чого він дійшов.
Ви погрожуєте знищити репутацію мого сина?
Її й так уже знищили.
І його, безперечно, чекає або інфаркт у в'язниці,
або куля в голову на засніженому полі.
Ні, пані Пєрсікова, я кажу про вас.
Або
ви переконаєте сина
укласти договір про заставу з нами,
і будете жити звичним життям.
Будете медсестрою року, люб'язною сусідкою.
Або ж ви вирішите
підставити нас,
і ми засудимо вас і вашого сина за позавчорашні події,
і на суді всі жителі нашого й сусідніх штатів дізнаються,
що ви казали синові застрелити мою онуку.
І це буде лише початок.
Ми втопимо вас у публічному приниженні,
поки ви не вирішите поїхати звідси й почати все з нуля,
або приймете розумніше рішення,
підете в гараж, де під легкий джаз
з авторадіо
та шум двигуна
будете чекати на смерть і позбавлення від страждань.
Клятий шулер.
Бах.
Серйозно?
Пістолет важко дістати.
Це тому, що ти кабан, Чарлі.
Ти сам казав набрати кілька кіло.
Усього декілька, а не, бляха, тонну. Глянь на себе.
Годі!
Гаразд, давай ще раз.
І тобі варто кричати гучніше.
Все ж таки людину вбили.
-Добре? -Так, давайте.
Так, знову з пістолетів.
Ого. Оце вистава.
Дуже вражає.
Як справи?
-Чудово, а твої? -Так, добре.
Маріусе,
годі ламати комедію. Тебе розкрили.
Маріусе, пробач.
Цей довбаний коп сказав, що все знає.
Едді, він не справжній коп.
Взагалі-то він справді коп,
і коштує дорого, та...
Воно того варте.
Я не винен, Маріусе. Вінс про все знав.
Ні, я не знав. Та здогадувався.
Словенія, Словакія? Ти плутала.
Я казала Сло... Словенія.
Ти чув, Едді?
Бачиш, як треба стояти на своєму й грати до кінця?
Вона — профі.
До речі.
Яка столиця Словенії?
Біп.
Час вийшов.
Чорт. Вибач, Маріусе.
Нічого. Вінсе...
Знаю, ти засмучений..
Засмучений? Та ні.
Не думаю.
Я виглядаю засмученим?
Ні, бачиш?
Я не засмучений, я просто...
Я просто хочу дізнатися,
як ви збирались це провернути.
То...
ви хотіли, щоб я продовжував класти гроші на стіл,
затягуючи гравця все глибше,
потім гравець помічає шулера,
і шулер із гравцем роблять що? Стріляють одне в одного?
Так?
Так.
А як би ви отримали гроші?
Приїжджають копи, в'яжуть тебе,
і доки ти не допетрав,
ми змиваємось.
Як у фільмі «Афера».
Так, ідея взята з...
Ідея.
Замовкни, Едді.
Ідея взята з фільму «Афера».
Класика. Чому б ні?
Покажи пістолет.
Покажи йому зброю.
Чарлі, дай йому пістолет.
Вони ж холості. Господи.
От дає...
Знаєте, в чому проблема з холостими?
Звук не як у справжніх.
Ось. Холості.
А тепер порівняй з бойовими.
Чуєте різницю?
Давайте ще раз,
це холостий, а це бойовий.
Різниця невелика.
Та вона є.
Вона полягає у...
Як сказати...
Різкіший звук.
Почув, Маріусе?
Відчуваєш різницю?
Між холостим
і бойовим?
Так?
Треба час подумати.
Добре.
Гаразд.
Позбудься їх.
Тепер слухайте.
Якщо ви, бовдури,
додумаєтесь викликати копів.
Дозвольте нагадати, хто я, і хто ви.
Тямите?
Окрім того, коп у нас уже є, чи не так?
Маріусе.
Перейдімо до справи.
Де мій внесок?
Голосніше, я не чую.
У мене немає.
А де ж він?
Ми все витратили на...
Це місце та...
На найм людей.
То я сам заплатив
за аферу, жертвою якої я мав стати?
Та ти сраний геній.
Справді.
Дуже розумно. Гарна робота.
Хоча для мене це проблема,
тому що я люблю гроші.
Надто свої, тож...
Якщо я вб'ю вас трьох.
Мені доведеться їх списати.
А я, знаєте, бізнесмен. Для мене це як кістка в горлі.
Тож...
Еники, беники, їли вареники.
Едді.
Не треба, просто мовчи, гаразд?
Дихай, допоки можеш.
Так буде легше.
Пробач, Едді.
Справді, мені шкода,
та мені доведеться
залишити тебе в живих.
Я його підколов.
Злякався?
Ні, я не вб'ю тебе,
це гарна новина.
Будь мужиком, витри сльози.
Ти ж чудовий круп'є. Усі гравці тебе люблять.
І ти легко виявляєш шулерів.
Бачиш? Ти для мене важливий.
І я дам тобі відпрацювати сто штук.
Це займе час, та ти постараєшся, правда?
Це чудова новина, радій.
Тепер ти.
Навіть не знаю.
Не знаю, що з тобою робити.
Ти мені дуже сподобалась.
Але тепер, коли я знаю, що твій акцент фальшивий.
Не знаю, що думати.
Заспокойся.
А ти.
Я точно знаю, що з тобою зроблю.
Ні, ні, ні.
Пішов ти!
Бляха.
Лайно.
Увага, це пограбування!
Усім на підлогу.
Усім лягти на срану підлогу.
Ти, швидко.
-Чекай. -Що?
Не йди туди.
Це пограбування.
Я його раніше пришию, ніж приїдуть копи.
А якщо візьме заручника?
Голову не піднімати.
Стояти, кидай пістолет, швидко.
На коліна!
Вниз.
Обличчям на підлогу.
Руки за спину.
Справу зроблено.
Це твої гроші.
Знову тікатимеш, Абрагаме?
Тепер застава — дім твоєї матері.
Ти ж не хочеш маму без дому залишити?
Я куплю їй новий за пів року.
А, то ти тікатимеш.
Жартую. Я залишусь.
Ага, аякже.
Ти поїдеш у Нью-Йорк.
Максе Перон?
Як ти, Максе? Сумуєш за Нью-Йорком?
Насолоджуйся сонцем, поки можеш.
Скоро я тебе в землю зарию, обіцяю.
Абрагаме Пєрсіков, або Максе Перон, вас заарештовано,
відповідно до статті 540/158
кримінального кодексу штату Коннектикут.
Номер Річарда 555-4105 4205 420 540-158
Що це?
Я намагаюся згадати номер,
дай мені хвилинку, гаразд?
Треба подзвонити.
Що це?
Повідець. Для Лапки.
З парашутного шнура, який дістав Денніс.
Я думав, ти робиш зашморг.
Чудовий
повідець-зашморг.
Лапці не треба клятий зашморг.
Або звичайний повідець, як хочеш. Головне, прив'яжи її.
Дай гляну.
Виглядає круто, мушу визнати.
Хто це мені телефонує й скидає? Бляха.
Я піду...
намочу його,
розтягну, а потім висушу.
Ні. Ти, гівно, ану стій. Ні.
Ні.
Пішов ти.
Бляха, Едді.
Може, покликати лікаря Біллі.
Укуси собаки небезпечні.
Так, покличемо.
Схоже, йому боляче.
Не знаю,
одного укусу достатньо, щоб ти засвоїв урок, Едді?
Так.
Певен?
Так, певен.
Розбий йому ніс.
Та ну.
Трясця.
Чекай, чекай.
Знаєш, що мене бентежить?
Я думав, що ми з тобою
не вороги.
Ти заслужив мою довіру за ці роки.
Я дав тобі свободу.
І що, ти просто...
Тікаєш?
Якщо я вільний, навіщо він на мене собаку нацькував?
Свобода буває різною.
Щось сталося, Едді.
Нащо тікати саме зараз?
Хтось із тобою зв'язався, так?
Це був Маріус, так?
Це він із тобою зв'язався, так?
Надіслав попередження,
чи повідомлення, якийсь код, щось таке?
Як це було, Едді?
Як він це зробив?
Мій телефон.
Він дзвонив три рази поспіль.
Невідомий номер.
Ой.
Гаразд, уже щось.
Ми знаємо, що Едді попередили, і це був Маріус, без сумнівів.
Але...
Звідки Маріус знав,
що Річі наглядав за Едді?
Він знав, що Річард — ваша права рука,
і що ви приставите його до Едді.
Але цікаво, звідки в нього мій номер?
Я нікому його не даю.
Маріусе! Годі, Маріусе.
Пароль?
Перші дві цифри повторюються, з лівого верхнього кута, одиниці чи четвірки.
Коли Маріус планує аферу, він запам'ятовує всі номери.
Підказкою стала твоя смердюча футболка з номером Джима Брауна.
Джим Браун грав під номером 32 у Клівленді і 44 у Сірак'юс.
І дійсно, Сірак'юс і Клівленд.
А ще він чудово грав у лакрос.
Непоганий хід.
Це точно.
Звісно. Пам'ять у нього феноменальна.
Справді. І це було три роки тому.
Палаци пам'яті.
Він будує так звані палаци пам'яті у себе в голові.
Палаци пам'яті?
Що це за хрінь?
Звучить гарно.
Гаразд.
Що нам відомо?
Ми можемо відслідкувати телефон.
І побачити, звідки він телефонував. Але це ж Маріус,
він це передбачив. Та...
Спробувати варто.
Ти нам дуже допоміг, Едді.
Дякую.
Дай йому в ніс.
Бляха.
Дякую.
Ти це заслужив.
Слухай, пробач, що не заступився за тебе
перед Одрі.
Нічого.
Я ще намагаюся зрозуміти, що до чого.
Вона і в дитинстві тебе так шугала?
Ні.
Колись я сердилася і сварилася з нею, але нічого не змінюється,
тому нащо старатися?
Ти ще радий, що вернувся?
Так.
Піте, твої спогади про це місце...
з того часу все змінилося,
відтоді, як ви з мамою поїхали.
Я не знаю, що ти сподівався знайти тут, та цього більше немає.
Я мати-одиначка з двома дітьми від різних батьків,
заробляю два бакси на годину,
працюю на бабусю, яка змішує мене з лайном.
Твій кузен Тейлор...
Дитина-переросток,
яка каже, що хоче подорослішати, та поводиться, як підліток.
А твоя кузина, якраз підліток,
думає, що лише Тейлор знає про те, що її пару разів ловили на крадіжці
у магазинах.
А ще сімейний бізнес іде на дно.
Знала б я, що ти приїдеш — сказала б тікати якнайдалі.
Тому що ця родина божевільна.
Це можна потерпіти,
декілька днів.
А що з сейфом?
У них там заставні речі. Прикраси й срібло.
Це й близько не те, що мені треба.
За шість днів Вінс відріже
Едді палець.
Я знаю, гаразд? Знаю.
Ще є час звалити кудись і почати все з нуля.
Я думав про Атлантік-Сіті.
Може, в казино новий персонал, і мене не впізнають?
Я бачив Кароліну.
І як вона?
Схоже, налякана.
Вона не хоче з тобою говорити.
Може, доведеться без неї.
Я знаю, як сильно ти хочеш,
щоб афера була бездоганна, та...
Я не думаю, що ми впораємось без неї.
Привіт.
О господи.
Ти мене налякала. Що ти тут робиш?
Цього разу ти справді поїдеш, га?
Що?
Я не їду, про що ти?
Не бреши мені.
Я терпіти не можу брехню.
Ти...
Не хвилюйся.
Вони заснули годину тому.
Ну, я не...
-Вона слабка. -Я не буду.
Та не бійся.
Гаразд, давай.
Можна мені з тобою?
Я просто...
Поїду в місто.
Поїду в місто й вернуся.
Декілька місяців тому,
знала б я код від сейфу,
мене б тут уже не було.
Я так кажу, але...
Дід з бабусею вже одну доньку поховали,
а друга все одно, що мертва.
Не ображайся.
І моя втеча з їхніми грошима їх би вбила.
Ну, ти б недалеко втекла з тими цяцьками та сріблом.
-Ти про заставу? -Так.
Це хрінь. Я про коробку з готівкою.
Про що?
Вони досі думають, що мені шість років і я нічого не розумію,
та нещодавно у них був один клієнт,
вніс усю суму застави готівкою.
Зараз
там десь штук сто п'ятдесят,
у тому сейфі.
Творчий керівник Владислава Бурмістрова нічого не розумію,