Bine.
Cum a obținut acest detectiv dovezi că ai fost în Luxemburg
în timpul perioadei...
A perioadei problematice? Dovada?
Din cauza unei imense...
A unei încălcări catastrofice a regulamentului departamental.
Descrie în detaliu circumstanțele încălcării.
LUXEMBURG CU CINCI ZILE ÎNAINTE
Tată!
- Ce e? - O bere?
- Și? - Tu?
Nu te-am văzut niciodată cu o halbă, tată. Niciodată.
Îmi place.
- Tată. - Ce e?
- Ce se întâmplă? - O ador.
Parcă ai avea opt ani și ai luat medicamente de tuse.
Care e problema?
Nimic nu se compară cu o bere rece. Pentru cineva căruia îi place.
Dar tu nu ești așa.
Atunci cum sunt?
Îți place ceaiul.
Ce s-a întâmplat?
Mâine, când recuperezi geanta,
încearcă să nu o rănești pe tânără,
pe păpușar.
- Da. - Dar...
- Ce? - Dacă e nevoie...
Atunci trebuie s-o faci.
Ai înțeles?
Da, e simplu. Floare la ureche.
Fii atent. Și ai grijă de tine, Kkyman, te rog.
Ești bine?
Da.
- Sigur? - Da.
Pentru că e mașina mea.
Scuze. Am o mașină închiriată.
Nu sunt obișnuit cu ea.
Nicio problemă.
Îmi place ceaiul, omule.
Poftim?
Trebuia să beau ceai.
De ce ai trecut cu bicicleta pe roșu?
Aveai roșu.
Nu adormi. Vorbește cu mine.
Ce?
Te-ai lovit la cap, dragule?
Te-ai lovit cu capul de stradă, dragule?
Da...
Nu poți adormi. Te rog!
De ce-mi spui „dragule”?
Sună ciudat?
Da.
Nu pentru o mamă.
Dar un tip să-i spună altuia...
Da, într-un fel.
Așa spunem noi copiilor.
Rezistă.
Îți vei distruge tatăl dacă nu reziști.
Lovit de mașină?
Tu ești ruda apropiată? A lui John?
Tu ești ruda apropiată?
- A lui John? - A lui John.
- Da. - Putem vorbi o clipă?
E cu medicul. Îmi pare rău.
Domnule, a intrat cu bicicleta în mașina mea.
Îmi pare rău.
În regulă, ce s-a întâmplat?
A intrat dinadins
pe culoarea roșie ca să-și facă rău.
Ruda lui John Lakeman?
Da.
Aș vrea să vorbim despre radiografia lui.
Ați completat?
- Da. - Mulțumesc.
A fost internat John Lakeman în acest spital?
Da.
Vă rog să-mi dați o copie a actelor de internare.
Cât de curând.
Pot face asta acum.
Mulțumesc.
ÎNCĂRCAT
Patriotul
Stai pe loc, nenorocitule!
POLIȚIA
De ce ești atât de mică?
O vestă mică.
Hei!
Nu poate să adoarmă.
Vrea să-i cânți.
Bine.
A spus că ea și mama ei îți ascultau discul.
La culcare.
Ar ajuta-o să adoarmă.
Nu o voi minți.
Ce vrei să spui?
Poți asculta dacă vrei.
Voiam doar să știi că nu o voi minți.
Ce vrei să spui?
I-am spus că nu-i voi face niciodată rău.
Deci, tot ce-i voi spune după aceea va fi adevărat.
Deci, dacă asculți, Alice,
vei asculta adevărul
despre tot.
- Bună! - Bună!
Alice mi-a spus că nu poți dormi.
Mi-e dor de patul meu.
Da, și mie.
- Dar știi ce? - Ce?
Uneori ajută cântecele.
Alice și Bernice mă duc la Chip la Disneyland mâine.
Cine e Chip?
- O cană. - Tare!
O cană curajoasă.
Tare!
Din Frumoasa și bestia.
Pare o zi frumoasă.
Vrei să știi despre Chip?
- Sigur. - Ce vrei să știi?
De ce-ți place de ea? De ce-ți place cana?
N-a fost mereu o cană.
Înainte era băiat. A devenit cană.
O cană spartă.
Cum s-a spart?
Încă e o cană bună.
E spartă pentru că are niște ciobituri.
De aceea i se spune Chip.
Bine, în regulă.
Unde mergi diseară?
Mă voi urca pe niște garduri electrice.
Ce e un gard electric?
E ca un lucru invizibil,
cu o caracteristică de siguranță formată din tije cu electricitate
pe care nu le poți atinge. Dar eu trebuie să le ating.
- Știi ce ar trebui să faci? - Ce?
Să pui o fată sexy să ocolească acele raze într-un mod sexy și de succes.
Nu e așa de ușor.
Chestiile electrice nu sunt atât de tari.
Doar dor. Dar poți trece peste ele.
Doar dor. Am mai făcut asta.
Nu trebuie oricum să mergi până la capăt.
De ce?
Trebuie să mergi doar până la mijloc.
Și încă un pas.
De ce?
Dacă mergi până la mijloc și încă un pas,
e mai lung să te întorci și mai puțin până ajungi la final.
Atunci trebuie să termini.
Și te gândești: „Nu trebuie să merg până la capăt,
„trebuie să merg până la jumătate și încă un pas”
și atunci o poți face.
De-abia aștept să mă întâlnesc cu Chip.
Înainte să-l întâlnești, trebuie să dormi.
Îți voi cânta un cântec.
Ce cântec să-ți cânt?
Știu mai multe.
Cântă-mi un cântec despre cum treci peste garduri electrice.
Nu prea știu așa ceva.
Compune unul. Poți?
Da, fac asta uneori.
Bine.
Acesta se numește
Nu poți ține un om bun la pământ, Chip. Chiar de te-a transformat cineva în cană.
E mai mult despre urcatul gardurilor electrice și alte chestii.
Nu poți ține un om bun la pământ, Chip
Chiar dacă ești o cană
Nu
Chiar dacă ești o cană distrusă Și zilele tale bune au trecut de mult
Chiar dacă ești o cană Care a fost distrusă
La o petrecere de burlaci
În seara în care trebuie Să ieși și să ucizi
Cana Cantar Walley
Chiar dacă mi-am băgat și fratele
Și am distrus-o pe prietena mamei tale
Pentru că mă urmărește prin Paris Și nu o pot lăsa
Să mă mai urmărească
Și nu văd absolut nimic
Și degetele mele distruse nu funcționează
Dar mă ridic și plec
În acțiune
Stai.
Apoi îmi voi îngropa integritatea
Și mă voi hrăni cu vulnerabilitatea
Acestei căni sparte care mă va urmări
La complexul înarmat al lui Cantar Walley
Cu o mișcare foarte perfidă
Glenn? Glenn Purdue?
Departamentul de poliție din Milwaukee?
Nu.
Tu ești, omule.
Ai greșit.
Charlie e pe șinele de tren.
La trei străzi spre est.
Și vine un tren, Glenn.
Apoi pot să urc gardurile electrice
Să vomit și să las un câine inconștient
Să lupt cu băieții de acțiune
Și să mă duc apoi la Băieții Olandezi
Dar Chip, cana
Haide, înveselește-te
Nu poți ține o cană bună la pământ
Vreau să-ți spun ceva cu privire la John.
Iar fumează iarbă.
Știu.
Știi?
Știi că fumează iar?
Da.
Fuma azi.
De câte ori putem vorbi cu el despre asta?
Da. Ce vom face?
Nu-i putem trăi viața, nu?
În cele din urmă, trebuie să ia propriile decizii.
De unde știi că fuma azi?
Pentru că e diferit când fumează.
- Cum e diferit? - E fericit.
Cum se simte?
Nu e bine.
Orice ai face, îmi poți spune măcar dacă e aproape de final?
E aproape de final.
Deci, e drogat în seara asta?
- Da. - E drogat? În seara asta?
Da, e prăjit.
Credea că are azi liber, deci...
Cum a plănuit să obțină accesul în complex?
Am presupus că există peste 40% șanse ca poarta exterioară
să fie, pur și simplu, deschisă.
- De ce? - Din cauza a ce era înăuntru.
Am presupus că un om,
chiar și Băieții Olandezi,
în timp ce ar trece de cinci garduri electrice,
spre poarta exterioară, ar spune:
„La naiba! Nimeni nu e atât de distrus încât să treacă peste astea.”
Tom spune că ai interacționat cu detectivul în Milwaukee.
Da.
De ce nu a venit după ea? După fata ei?
Nu știu.
Cine ar face asta?
Nu știu.
E foarte ciudată. Nu știu.
Nu am vorbit cu John de 14 luni.
Face parte din înțelegere. Nu pot.
Pentru că nu ar trebui să știu nimic din ce fac.
Absolut nimic. Ne-am despărțit.
E cel mai rău lucru.
Dar mă descurc recunoscând
că ei fac, la fel ca mine,
la fel ca tine, ce cred că e mai bine.
Nu e un socru bun, Alice.
Dar e un om bun.
Și e timpul ca noi să plecăm.
Fata asta e aici. Nu pot pleca.
De aceea Myna e încă aici?
Vrea să fii aici, cu Tom și John?
Vrea să faci ceva pentru ea? Aici?
John dispare.
Când erați copii,
cine era cel care sărea de pe acoperiș în piscină?
John.
Așa este el, Alice.
Așa este el?
Sau Tom l-a crescut să fie așa?
Ei bine...
N-ar trebui să fii aici să te întrebi asta.
Pleacă.
Am eu grijă de Myna.
Pleacă, înainte să se întâmple ceva cu adevărat rău.
Copilul trebuia să plece de mult.
N-a plecat.
Deci mama ei e prin preajmă.
De unde știi asta?
Deoarece copilul ei e în pericol.
Și al meu e.
De aceea sunt aici, deși nu ar trebui să fiu.
E mamă.
E în apropiere.
Du-te acasă, Alice.
Rămân eu.
Nu poți fi pe jumătate plecat
Nu poți fi pe jumătate singur
Nu poți fi pe jumătate mamă Pe jumătate tată, jumătate fiu
Trebuie să fii acela
Nu poți fi pe jumătate acasă
Nu poți fi pe jumătate gata
Nu poți fi pe jumătate mamă Pe jumătate tată, jumătate fiu
Trebuie să fii acela
- Alo? - Sunt Alice.
Vreau să vorbesc cu tine.
Despre ce?
Despre Tom.
Trebuie să fii acela
Băieții Olandezi, poziția nouă.
APELANT NECUNOSCUT
Ar trebui s-o iei pe Myna și să pleci.
E cel mai bine.
Du-o înapoi la Luxemburg, unde nimeni nu face rău nimănui.
Dacă stai aici, îmi imaginez că vei fi rănită.
Ai prefera să nu existe un loc în care crimele să fie rare?
Treaba cu tine și Tom e ciudată.
Ce e ciudat?
Amândoi v-ați folosit copiii să vă faceți treaba la muncă.
Am remarcat.
Pentru că e imperativ.
Ești ca el în această privință, cred.
Dar îmi imaginez că nu a trebuit să fii curajoasă sau rănită pentru muncă.
Deci nu ești ca John.
Deci, probabil nu-i poți anticipa toate mișcările.
Rezultatul ar putea fi groaznic pentru tine, Agathe.
Cum de ai devenit detectiv?
De ce am fost promovată?
Da.
Am arestat, când eram la începutul carierei,
mulți suspecți de crime violente.
Câți?
Două sute unsprezece.
Ți-a fost frică? Uneori?
În cea mai mare parte a timpului.
De acest om cred că m-am temut cel mai mult.
Să fiu în fața lui.
A acestui om.
De ce?
Nu știu.
Din cauza calmului său.
Poate.
Ai vrea să îl urmărești în continuare?
Mă întreb.
De fapt, asta am venit să îți cer.
Nu pot.
Nu mai sunt în stare.
Dacă ai fi?
După tot răul făcut? Ai continua?
Sunteți bine, domnule?
Da, sunt bine.
O noapte dificilă?
Ce?
O noapte dificilă?
Da.
Ce-ar fi să mergeți acasă?
Bine.
Intră!
Leslie Claret.
Salut, Leslie. Sunt John Lakeman.
Dar, știi tu, nu chiar.
Da. Salut, John, cum merge?
- Destul de bine. - Mă bucur.
- Leslie? - Da?
Tata mi-a spus că ai fost la închisoare.
Da, John?
Scuze că am spus asta, dacă nu mi-ai spus-o tu.
Nu mă deranjează. Eram vinovat.
Am executat pedeapsa și gata.
Și erai dentist? Acolo?
- Asistent de dentist. Da. - Tare.
Nu era tare. Era în regulă.
- De ce întrebi? - Îmi poți scoate niște dinți?
- Ce să fac? - Îmi poți scoate niște dinți?
Nu-mi pasă care.
Da, cred că pot.
Ai un motiv anume?
Da, trebuie să plec din Paris.
Cred că lucrurile o s-o ia razna.
Acum e în regulă?
Da.
Mulțumesc.
Subtitrarea: Cosmin Chiciudean
Redactor Ligia Ramona Curt ean