Добрий ранок, Леслі.
Лейкмане.
То що мені робити?
З тим дивним співробітником?
Так. Він тепер ще й бреше про мене.
Настукай на нього.
Слухай, я не жартую, ти маєш бути збіса впевнений.
Я знаю.
Ти пережив травму мозку,
а тепер просиш людей повірити твоїм уявленням.
Так.
У понеділок зранку ми зробимо повну сенсорну переоцінку.
Повернемось на місце, повернемось у той момент відчуттями. І якщо це так,
якщо ти згадаєш, що він тебе штовхнув, то так і буде. Згода?
Все зробимо, щоб вони повірили тобі. Але ти маєш бути певен.
Хочеш, щоб твоїм словам знову вірили, правда?
А після того, хтозна, може, ти знову сміятимешся.
Дивись.
Еге ж.
Ти щойно посміхнувся.
Коли ця маячня закінчується? Це полювання.
За кілька годин.
-А потім що? -Вони їдуть у Люксембург без мене.
Ти знаєш, що робити? Про що ти ще маєш подбати?
Гадаю, з Бьордбетом усе. Стівен, Леслі, документи.
Гаразд.
Ікабод.
А він що хоче?
Гадаю, я можу з цим упоратись.
Агов, Джоне.
Час убити кілька качок для мене, друже.
Скільки?
А скільки пташок треба вбити, щоб привернути увагу дівчини?
-Залежить від дівчини, мабуть. -Згоден.
-Певно, ніскільки. Для більшості дівчат. -Для більшості.
Для неї, я думаю, одинадцять.
Привіт, Джоне.
Привіт, Ікабоде.
Над чим працюєш?
Карткові фокуси.
Обери карту.
Пікова двійка.
Вибачай.
-Джоне? -Що?
Вибач, що я так насів на тебе з тим, що ти брехло.
Деколи, щоб привернути увагу, мені треба своїми перевагами користуватись,
у мене це вміння навести жаху.
Я не типовий американець.
Мене часто називають Безголовим Вершником.
Ніби я темний і похмурий.
Але насправді я безтурботний і ніжний.
Я люблю спілкування з людьми.
Круто.
Всі бачать лише верхівку айсберга.
Твоє резюме? Універ? Армія? Пентагон?
-Ну? -Справжній американець.
Мабуть.
-І виглядаєш як справжній американець. -Напевно.
Але чи такий ти насправді?
Здається, на твоїх плечах важкий тягар.
Можливо, від нас обох забагато очікують.
Ти збрехав у своєму резюме, Джоне.
Ти не закінчив Пенсильванський університет.
Може, ти не зовсім справжній американець.
І всі бачать лише верхівку твого айсберга.
Невелика біда. Ти такий не один.
Джоне, я хотів би тебе обійняти
і послати тобі невербальний сигнал, що я тебе розумію і знаю, як почуваєшся.
Ти просто людина. Ти серед своїх.
От для чого потрібні обійми. Я думаю, тобі вони не завадять.
І що треба робити?
Просто обіймаєш. Це найпростіше, що може бути.
Звідки знаєш, що я не ходив у той універ?
Випуск 1983 року. Я керував випускниками.
Дозволь контакту з людиною спричинити викид дофаміну й серотоніну.
Це два гормони, що поборють твою депресію.
І значно покращать настрій.
Отакої. Нічого собі.
Джоне?
Що таке?
Треба ще одну пташку вбити.
Так, не знаю, що відбувається.
Скільки ви пристрелили?
-Ніскільки. -А ми одинадцять.
Так-от, моя кішка якась ніяка останнім часом.
-Ви відкрили й охолодили рушниці? -Ага.
Гаразд. Повертаймося додому. На базу. Тримайте їх.
А тепер прилетіли.
Чорт забирай! Бляха!
Лейкмане.
Ти мені, бляха, в обличчя поцілив!
Вибачте, Леслі.
Лишенько, закриття угоди з «Деноном» уже скоро.
Я сподівався на професійність Леслі. Але зараз це неможливо.
Джоне?
Джоне, мабуть ти таки їдеш у Люксембург,
бо виходить, що ти єдиний, хто в курсі всіх справ з «Деноном».
-Гаразд. -З поверненням.
Розберешся з двома останніми питаннями, і ми знову в ділі.
Будеш у Люксембурзі за день до того, як треба.
За день до чого?
До того, як мала склодувка вийде з в'язниці й принесе сумку?
Склодувка?
Хіба ти не казав, що склодувка у в'язниці, і їй дадуть…
-Лялькарка, Джоне. -Ага.
Що з тобою? Ти якийсь незібраний.
Не треба, щоб ти готувався до сутички зі склодувкою,
-коли треба готуватися… -Мабуть… Така велика різниця?
Ну, не знаю, з лялькаркою, мабуть, буде простіше.
Такі живуть у своєму маленькому й крихкому вигаданому світі.
А склодувка має справу з важкими життєвими обставинами.
Наприклад, що все може в якийсь момент розбитися. І що може стати гаряче.
Згоден.
Тож ми маємо зробити це.
Ми наприкінці цього тернистого шляху.
Заберемо ту сумку. Минуло лише кілька тижнів. Ми повернемо її.
Уся важлива робота ще попереду.
Нам треба цю ситуацію владнати. До справи.
Еге ж.
Гаразд. Тож я й казав, ти потрапиш туди за день до того, як заберемо сумку.
Чудово, зможу відпочити.
Ти вб'єш дружину фізика.
Інша сторона теж хоче сумку забрати.
Мушу застерегти тебе.
У неї призначено зустріч на станції Бетборн із сумкою.
І треба пересвідчитися, що вони не зустрінуться.
Саме тому вони її послали, Джоне. Її чоловік у чорному списку авіакомпаній.
Найгірший сценарій — це якщо вона взагалі зникне.
Матимуть знайти інший спосіб доставити гроші.
-Це дасть нам ще декілька тижнів. -То що, ми маємо час виграти?
Ні. Ми намагаємось доставити сумку з пункту А в пункт Б.
І пункт Б — не найкраще місце. Пункт Б — це озброєний Іран.
Не варто сумніватись…
…якщо ти сумніваєшся.
Мені вже час.
Ти в нормі?
ПАТРІОТ
ЗБІСА СЕРЙОЗНИЙ РІК
Стій на піаніно скільки завгодно.
-Але якщо в обидва боки не дивишся… -Це точно.
Нам не вистачає кількох людей.
Тож, Джоне, за цей останній ривок із «Деноном» відповідаєш ти.
-От лайно! -Що-що? Ти що, сказав «от лайно»?
-Ні, я сказав, що я вас не підведу. -Гаразд. Добре.
-Взагалі-то, Джон не може поїхати. -Що?
-Джон. -Ага.
-Не може поїхати. -Чому?
-Через його проблему з документами. -Яку проблему?
Ну, технічно він тут не працює.
Я повернув Просто-в-Ціль у групу відрядження. Тепер ти Просто-в-Ціль.
-Гаразд. -Ну, Просто-в-Ціль тут не працює.
Я не опрацюю його документи.
Сьогодні був останній день, щоб занести потрібні документи.
І я їх не отримав.
Просто-в-Ціль не може тепер їхати з вами і взагалі перебувати тут
у будь-якій ролі, окрім відвідувача.
Це на нашій відповідальності. У нього на одну цифру більше, ніж треба.
Не можу йти проти відділу кадрів, Просто-в-Ціль, вибачай.
Додаткова податкова документація Джона Лейкмана.
Бачив, як швидко приїхав?
-Дуже круто. -Ще б пак.
Я навіть не вчився цього. Просто зміг з першого разу.
Господи, у мене ноги ватні.
-Стілець. -Поки ще ні.
Лейкман хутко закриває документацію. А хто цей тип?
-Мій чоловік. -Джоне.
-Так. -Зажди.
Ти мій чоловік.
Гаразд, і що?
Як про це не подумаю — відчуваю таку гордість, хочеться повторювати.
Добре, мені треба дещо тобі сказати, коханий.
Щодо завдання, над яким ми працювали разом.
Можна тебе на хвильку? У мене є потрібна інформація.
Ми запізнюємось. Може, СМС надішлеш?
Мені не можна нічого писати.
Джон тобі не дозволяє?
Ні. Любить мій голос.
Круто. У тебе дійсно гарний голос.
-Так. -Справді.
Дякую.
-Роне, бляха, я мушу їхати. Просто скажи. -Добре, добре. Азія…
Ну.
Зрозумів.
Завтра о другій. Азійська лялька летить із клітки.
Матиме, певно, червону штучку, що тобі потрібна.
Великий бородань також там, о другій, за червоною штукою.
-Ага. -Гаразд.
А ще джиу-джитсу братан знову почав перевіряти
списки пасажирів з Мілвокі.
Тож наглядай за джиу-джитсу. Зрозумів, солоденький?
Так, дякую, коханий.
Гарної дороги.
-Едді. -Що?
Джон убиває людей?
-Едді? -Нізащо.
Я знаю, що вона розслідує.
Це вбивство.
-Вона помиляється. -Вона розумна.
Але вона помиляється. Тато зможе пояснити.
-Точно? -Що точно?
Тато точно зможе пояснити?
Та ну, ти що. Тато не просив би його робити таке.
-Чому це не просив би? -Бо це завелике прохання.
ЛЮКСЕМБУРГ
СТАНЦІЯ БЕТБОРН РЮ ДЕ КОПСТАЛЬ
Він тут.
ГОТЕЛЬ КОРОЛЬ ЖЕРАЛЬД
ДЕ ШАМПЛЕН, 77
Міхам Кандагар приїхав по обіді?
-По обіді 11-го травня? -Так.
Він був сам?
Так.
Чи було щось незвичне у його перебуванні в готелі?
Крім того, що приходили ваші люди? Ні. Більше нічого.
Мої люди?
Поліція. Приходили з ним поговорити.
Я думав, ви знаєте. Бо ви теж із поліції.
Про що вони з ним говорили?
Про інцидент.
Який?
Інцидент з азіаткою.
Типова ситуація.
Казала, що в них були сексуальні відносини,
і він їй не заплатив.
Що, скоріш за все, було брехнею. Але, знаєте, ми повинні розслідувати.
Ви допитували Міхама Кандагара?
Маєте на увазі Туди-й-назад?
Так. Він казав, що її не знає.
Туди-й-назад?
Що це ви маєте на увазі?
З сумкою.
Його сумка з одягом.
Він її всюди з собою тягав. Мене це дратувало.
Міхам Кандагар носив усюди з собою свою сумку?
З готелю й на допит?
Так.
У нього була
червона сумка.
Справа на Міхама Кандагара.
Міхам Кандагар прилетів у Люксембург у день вбивства.
Зупинився в готелі «Король Жеральд»,
а рукописну записку,
у якій була адреса жертви вбивства,
знайшли в готельному номері.
Написана на внутрішньому табелі обліку робочого часу працівника аеропорту.
Кандагара знайшли цього ранку з іншою запискою,
де було вказано ту саму адресу,
тим самим почерком.
Кандагар фігурував у конфлікті
через його небажання розлучатися з сумкою.
Гадаю, його шлях перетнувся з братами Баррос щодо,
як ми вважали, справи з Джоном Лейкманом,
що стосувалася тої сумки, яку передали через аеропорт Люксембурга
11-го травня.
Вбивця — не Лейкман.
Вочевидь.
Ні.
Я хочу поставити вам декілька запитань про Міхама Кандагара.
Його витягли з річки
мертвим, з листком із вашою адресою в кишені пальто.
ДЖОН ЛЕЙКМАН
Зажди.
Аґато, це Кандагар.
Ми вже з цим визначилися.
Записка. Почерк.
Готель.
Сумка. Усе.
Усе до останнього.
Не до останнього.
Це Кандагар, Аґато.
Ми розкрили справу.
Ні.
Не все до останнього.
Годі, Аґато.
Вбивцю знайшли.
Це малюнок дитини.
СУМНИЙ ЧОЛОВІК У КОСТЮМІ
Він був у моєму домі.
Міні щось увижається, Аґато.
Вона це вигадала.
Ти розповіла їй про вбивства. Вона почала вбивць уявляти.
Вона це придумала.
Це не доказ, Аґато.
Це Кандагар.
Це не він.
Що він робив у твоєму домі, Аґато?
РОЗШУКУЄТЬСЯ МІХАМ КАНДАГАР
Там було щось, що стосується його справи?
Там.
Що?
Не знаю.
Аґато,
його не існує.
Він лише вигадка.
А Кандагар — реальна людина.
Він справжній.
Мені треба знати,
чи ти бачила Сумного чоловіка в нас удома, чи в своїй уяві.
Гаразд.
То де?
І там, і там.
Ти сьогодні думала про Сумного чоловіка?
Так.
Думала сьогодні про своє взуття?
Ні.
Ти думала про Сумного чоловіка,
бо вбивство — це рідкість.
А про взуття не думала,
бо це звична річ.
Тож…
Це добре,
що ти бачиш Сумного чоловіка у себе в голові,
бо це означає, що вбивства — це рідкість.
Коли вбивства стають такі ж звичні, як взуття,
тоді
варто лякатись.
Це добре, мамо,
але я все одно його бачила.
У нас удома.
Це він?
Ні.
Ось це він.
ТИМЕНС І САПЕРСТАЙН КОЛА ВІДЛУННЯ
Я до Леслі Кларета.
Мені шкода, та містер Кларет не приїхав разом із групою «МакМілана».
Цього разу.
-Що це? -Фізрозчин.
-І? -І морфій від болю.
Морфій.
Дозвольте спитати. Без негативу.
Поки людина без свідомості,
це такий стандарт лікування —
накачати його потужними препаратами, не перевіривши його проблеми з речовинами?
Це стандарт лікування?
Якщо людині вистрілили в лице, то так. Хочете від нього відмовитись?
Відчувається…
Прошу?
Відчуття, ніби…
Відчуття такі, яких очікуєш, коли…
…наприклад, летиш на килимі-літаку.
Бажаєте відмовитись?
Ваш телефон розривався останніх десять годин.
Алло.
Пане Кларет?
Так.
Це детективка Альбан з поліції міста Люксембург.
У мене є питання, ще одне, про Джона Лейкмана.
Цього мудила.
Так, молодого мудила.
У вас буде хвилинка?
Так.
Пане Кларет, ви казали, Джон Лейкман пропустив вечерю
11 травня, щоб забрати сумку.
ЗА 15 ДНІВ ДО ТОГО
Я вас не питала…
…він повернувся з сумкою?
Вдягнувся нарешті? Ти на 40 хвилин запізнився.
-Вони відправили мою… -Ти мав…
-Так. -Так, із сумкою?
Із сумкою.
От мудло.
Можливо, пам'ятаєте, пане Кларет, якого кольору була сумка?
Червонувата. Сумка для одягу.
Червонувата.
Дякую.
Що ви робите?
Зніму крапельницю з морфієм.
Не поспішаймо так.
Гаразд?
Я тут літаю, взагалі-то.
Просто хочу спитати.
Так?
Що?
Тато просить тебе вбивати людей, Джоне?
Я сьогодні о 15:00 маю жінку вбити.
Хочеш допомогти?
Звісно що ні.
Тоді яка з тебе поміч?
Це пісня про одну людину, яку я вбив.
Куди б не йшов Крутелик Рік Там лине крутості потік
Та після мене став він збіса вже серйозним
Я налякав його й зламав
Забрав ту крутість, що він мав
Тепер кличуть Збіса Серйозним Ріком Усі, хто його знав
Якби без тебе я не міг Чи прийшла б до мене ти
Поклала б руку на плече
І заспокоїла б мене, як Чарлі
Тепер, коли ми так близько знайомі
Але не можна порівняти тебе з Чарлі
З ніжністю, яку давав мені
Поруч зі мною важче бути тобі
Бо він про етику не чув
І тренований добряче був
Якби без тебе я не міг Чи прийшла б до мене ти
Поклала б руку на плече
І заспокоїла б мене, як Чарлі
Тепер, коли ми так близько знайомі
Мені так шкода
Що я вбив Крутелика Ріка
10 ГОДИН ПО ТОМУ
-Я не питав твоєї думки. -Та пішов ти, це стосується Джона.
-Я розберуся. -Нахрін це.
Мав бути вдома, замість
-цієї хріні. -Едварде, досить.
Привіт.
-Здоров. -Як ти?
Лікарі не знайшли нічого.
Ти, звичайно, сильно забився,
але вони сказали, що нічого немає, нічого не зламав…
Так, зі мною все гаразд.
-Ні, з тобою нічого не гаразд. -Котра година?
Година, щоб влягтися, трясця твоєї матері.
Зараз 13:35.
-Я в нормі. -Просто лежи, Джоне.
Ти справді неушкоджений?
Бо дівчисько виходить із сумкою через 25 хвилин.
Лежи, просто лежи собі.
То ти кажеш, що в нормі. Це правда?
Бо ти не зробив того, що мав зробити вчора вночі.
І вона чекає на сумку на станції Бетборн.
Ти можеш її забрати раніше за неї. Я не можу. І він не може.
Знаєш? Та пішов ти в сраку.
Джоне.
Мені часто кажуть не робити чогось, що потім очікують, щоб я зробив.
Мені казали цього не робити. Це наше завдання.
Мені заборонили його робити. Але все одно очікували, що зроблю.
Тож, якщо його розкриють, синку, то розкриють і мене.
Що я хочу сказати, Джоне, все це зав'язалося дуже швидко.
І ми трохи заглибоко копнули.
Якщо все не повернеться на свої місця…
…я потраплю до в'язниці.
-Я в нормі. -Тебе збила машина. Приляж.
Джон може сам за себе відповісти.
Справді? Може?
Едді, я в нормі. Вона склодувка.
Лялькарка.
Неважливо.
Стривай. З тобою дійсно все добре?
Усе зі мною, бляха, в порядку.
Ти нею займешся?
Так, я йду.
Тоді поспішай.
Де мої речі?
Не знаю.
Певно, в «Спідничках».
Ми туди майже все кладемо.
ЧЕРЕЗ ДВІ ХВИЛИНИ
Агов.
Вибачте.
Доброго дня.
Вітаю.
Це моя сумка.
Яка це?
Червона. Вона належить мені.
А де…
Залишила їх там. У поліцейському відділі.
Гроші?
Так.
Чому?
Вони важкі.
А чому сумку взяли?
Мала зробити схід сонця на наступну виставу.
Маріонеткова вистава.
Це дуже підходящий колір.
Вам не потрібні були гроші?
Ні.
Лише сумка?
Так.
Гаразд, і де тепер гроші?
Я просто й безтурботно залишила їх у шафці в жіночій роздягальні.
Люблю вашу музику.
Мені подруга дала. Їй не дуже сподобалось.
Мені дуже шкода.
Ні, все гаразд.
Не вийде, знаєте, усім догодити.
Можна використати одну з ваших пісень у своєму шоу?
Так. Яку? Можна…
«Кола Відлуння».
-Чому її? -Просто це моя улюблена.
«Ти навіть не можеш сам переміститись.
Звідси туди.
Бо ніщо й ніхто не пряме».
Чому вам ці рядки подобаються?
Бо я постійно краду всяку хрінь для своїх вистав,
і вони забирають частину моєї вини за те, що я така хрінова громадянка.
Ніхто не досконалий громадянин, мабуть.
З вами все добре? Виглядає, ніби вам зле.
Мене нещодавно машина збила.
Ого. Чому ви не відпочиваєте?
Займаюсь одною справою. По роботі. От якраз.
Я думала, що у вас, як у музиканта, легший спосіб життя.
Я не музикант.
Чому?
Напевно, коли я був малий, батько розповідав мені, що у них важке життя.
Сон у фургонах і таке інше.
Тож він запропонував іншу професію.
А ви займаєтеся ляльками? Це круто.
Так, круто.
То гроші просто лежать у шафці?
Так, біля лева.
-Бувайте. -Па-па.
-Так, що? -Поліцейський відділок.
-Просто зараз. Денісе, відволічи їх. -Як?
Не знаю, просто якось відволічи.
Два вбивства мають стосунок до цієї сумки.
Круто.
Спільний елемент між цими двома чоловіками —
це червона сумка.
Вона була у Лейкмана.
Вона була у Кандагара.
У різні дні.
Розкажи про цю сумку.
Вона тут була.
Вона і є тут.
Сумка?
Так, вона тут.
От зараз?
Так.
Де?
У вашому офісі.
Біля стіни, де стоїть мій гідроцикл.
Але я послав туди дівчину, щоб забрала свої речі.
Її випустили 20 хвилин тому.
Пробачте?
Я хотів би повідомити про правопорушення.
Мене пограбували. Забрали все.
Крім окулярів. Мабуть, думали, що я не гнатимусь за ними в такому вигляді.
Але, я думаю, треба написати заяву
чи щось типу того.
І поки я тут, я готовий сплатити талони за парковку.
Дуже гарна будівля.
Їй, мабуть, років сто.
ДЖОН ЛЕЙКМАН
ДЖОН ЛЕЙКМАН — Я НЕ ПЕРЕСЛІДУВАТИМУ ВАС, ЯКЩО ВИ НЕ ПЕРЕСЛІДУВАТИМЕТЕ МЕНЕ.
Будь розумницею.
Побачимось через два тижні.
Будь чемна з тіткою.
Піклуйся про сестричку.
Це потяг, яким їдеш, коли намагаєшся втекти з міста.
Станція Бетборн.
Так.
Куди б ти не їхав,
неможливо дістатися пункту призначення так легко, як здається.
Чому ви просто зараз не заберете у мене сумку?
Ви прочитали мою записку. І умови вам підходять, от чому.
Я навіть не знаю, хто ви.
Але я знаю, що ви робите.
І знаю, що вам сумно.
От і мій потяг.
Якщо дозволите мені на нього сісти, можете залишити тут
усе, що ви робите і через що вам сумно, Джоне,
що б вас не обтяжувало,
і податись, куди хочете.
Ніщо з того, що ви тут робили, вас не дожене.
Якщо дозволите сісти на поїзд, можете бути де завгодно.
Бути ким завгодно.
Будете вільним.
Алло.
Трапилась біда, Джоне. У них твій брат.
Вони хочуть сумку. Принось її.
Що?
Сумку, вже зараз.
Творчий керівник Марія Цехмейструк т.