Zdravíčko, Leslie.
Lakemane.
Tak co mám dělat?
S tím divným kolegou?
Jo. Taky o mně začal šířit lži.
Práskni ho.
Ale s tou jistotou si prdel nedělám.
Já vím.
Utrpěl jsi poranění mozku
a ostatní mají věřit tvému vnímání.
Jo.
V pondělí ráno provedeš plné smyslové přehodnocení.
Jdi tam, proveď smyslovou rekonstrukci, a pokud si to pamatuješ správně,
že tě strčil, pak máme jasno. Dobře?
Zařídíme, aby ti věřili. Ale musíš si tím být jistý.
Chceš mluvit jako dřív, ne?
A potom, kdo ví? Možná se začneš i smát.
Hej.
Jo.
Právě ses smál.
Kdy to tady končí? Tenhle lov na kachny?
Za pár hodin.
-A pak co? -Jedou beze mě do Lucemburska.
Víš, co máš dělat? O co se pořád musíš postarat?
Birdbath je podle mě v pohodě. Už jen Stephen, Leslie a dokumenty.
Dobře.
Icabod.
Co chce?
O to se nejspíš zvládnu postarat.
Ahoj, Johne.
Je čas zabít pro mě pár ptáků, kámo.
Kolik?
Kolik ptáků je třeba zabít, aby to rozrajtovalo holku?
-Nejspíš bude záležet na holce. -Jo.
-Asi nula. Teda u většiny holek. -Jo.
U ní podle mě jedenáct.
Ahoj, Johne.
Ahoj, Icabode.
Na čem pracuješ?
Karetní triky.
Vyber si kartu.
Piková dvojka.
Promiň, kámo.
-Johne? -Jo?
Promiň, že jsem tak tlačil s tím, že jsi lhář.
K získání pozornosti musím někdy využít svou přednost,
a to probudit v sobě trochu temnoty.
A nejsem ideální Američan.
To s bezhlavým jezdcem slýchávám často.
Je to temné a ponuré.
Ale já jsem ve skutečnosti celkem veselý a něžný.
Těším se z kontaktu.
Bezva.
U mě prostě zdání klame.
Tvůj životopis? Pensylvánská univerzita? Armáda? Pentagon?
-Jo? -Ideální Američan.
Dobře.
-Vypadáš jako ideální Američan. -Dobře.
Ale jsi jím?
Zdá se, že jsi pod neobvyklým stresem.
S očekáváními máme možná problém oba.
Lhal jsi ve svém životopise, Johne.
Pensylvánskou jsi nevystudoval.
Možná přeci jen nejsi ideální Američan.
Možná u tebe zdání klame.
To je toho. Vítej v klubu.
Johne, rád bych tě obejmul
a neverbálně ti tím dal najevo, že tě chápu, že vím, jak se cítíš,
že jsi jen člověk a že tě vítám v klubu.
To je podstata mazlení. A podle mě by ti teď prospělo.
Jak to funguje?
Prostě se jen dotkneme. Nic snadnějšího snad ani neexistuje.
Jak víš, že jsem nestudoval Penn?
Ročník 1983. Ředitel absolventů.
Umožni lidskému kontaktu uvolnit dopamin a serotonin.
Dva hormony, které budou bojovat s tvou depresí.
A opravdu zvednou tvou náladu.
Páni. Dobře.
Hej, Johne?
Co se děje?
Chybí nám ještě jeden pták.
Jo. Nevím, co se děje.
Kolik jich máte,
-Já nic. -Jedenáct.
Jo, moje kočka je teď děsně unavená.
-Máte všichni odjištěno? -Jo.
Dobře, jdeme domů. Na základnu. Miřte nahoru.
A najednou jsou tu.
Kriste! Sakra!
Lakemane.
Ty jsi mě normálně střelil do hlavy!
Promiň, Leslie.
Páni, co nevidět máme uzavřít ten velký kontrakt s Denonem.
Počítal jsem s Leslieho odborností a to teď nepřipadá v úvahu.
Johne?
Johne, asi pojedeš do Lucemburska,
protože jsi jediný, kdo ví o návrhu Leslieho vše.
-Dobře. -Vítej zpátky.
Vyřeš ty poslední dvě věci a jsme zpátky ve hře.
V Lucembursku a navíc den předem.
Před čím?
Než se ta malá sklářka dostane z vězení a získá tu tašku?
Sklářka?
Neříkal jsi, že je ta sklářka v base a že dostane...
-Loutkářka, Johne. -Dobře.
Co se děje? Jsi nějaký nesoustředěný.
Nechci, aby ses připravoval na sklářku,
-když tě čeká někdo... -Nejspíš je to... Je to tak velký rozdíl?
Já nevím. Loutkářka je nejspíš prostší.
Žije v malém a křehkém světě představivosti.
Sklářka musí čelit tvrdým pravdám života.
Že se jí vše může zlomit pod rukama. A navíc je to fakt žhavé.
Jo.
Johne. Tohle bychom měli dokázat.
Jsme na konci problémové části.
Dostaňme tu tašku zpět. Je to jen pár týdnů, to dáme.
Všechna důležitá práce je stále před námi.
Musíme něco změnit. Pojďme na to.
Jo.
Dobře. Jak jsem říkal, přijedeš tam o den dřív, než tu tašku získáme zpět.
Dobře, můžu si odpočinout.
Zabiješ tu fyzikovu ženu.
Tu tašku chce získat i druhá strana.
Musím tě před tím varovat.
Tu tašku má dostat na vlakové stanici Bettborn.
Zamezíme tomu, aby se spolu setkali.
Neposlali ji pro nic za nic, Johne. Její manžel nemůže létat.
V nejhorším případě nám z celé rovnice vypadne.
Ty peníze mu budou muset doručit jinak.
-Získáme pár týdnů. -Takže teď jen získáváme čas?
Ne. Jako my se snaží tu tašku dostat z bodu A do bodu B, Johne.
Bod B je hrozné místo. B je ozbrojený Írán.
Neměl by sis tím být nejistý,
pokud si tím nejsi jistý.
Musím jít.
Jsi v pořádku?
SMRTELNĚ VÁŽNÝ RICK
Na klavíru můžeš skákat, jak je libo.
-Ale když se nepodíváš na obě strany... -Jo.
Chybí nám pár lidí.
Johne, finální fáze vyjednávání s Denonem bude pod tvou taktovkou.
-Sakra! -Co to bylo? Řekl jsi: „Sakra?“
-Ne, řekl jsem, ať se mnou počítáš. -Dobře. Bezva.
-Jo, John nemůže jet. -Cože?
-John... -Jo?
-...nemůže jet. -Proč?
-Kvůli problému s dokumenty. -Jakému problému?
Technicky vzato tu nepracuje.
Čarostřelec je zpět v cestovním týmu. Říkám ti teď Čarostřelec.
-Dobře. -Čarostřelec tu nepracuje.
Jeho smlouvu nelze dokončit.
Do dnešního dne měl dodat doplňující dokumenty.
Zatím jsem je neobdržel.
Cestovat a být v areálu společnosti
může jen jako obyčejný návštěvník.
Kvůli odpovědnosti. Jedna cifra je tam navíc.
S lidskými zdroji si zahrávat nemůžu, Čarostřelče. Je mi líto.
John Lakeman. Dodatečné daňové dokumenty.
Líbilo se ti, jak řídím?
-Bylo to bezva. -Jo, bylo.
Nemám k tomu výcvik. Prostě jsem to udělal.
Bože, nohy mám jako želé.
-Židle? -Zatím ne.
Lakeman dodal dokumenty. Kdo je ten muž?
-Můj manžel. -Hele, Johne.
-Jo. -Vydrž.
Jsi můj manžel.
Dobře, cože?
Prostě... Kdykoliv na to myslím, mám takové štěstí a prostě to řeknu.
Dobře, něco ti chci říct, zlato.
Ohledně úkolu, na kterém pracujeme.
Můžeš na slovíčko? Mám pro tebe tu informaci.
Máme zpoždění, kámo. Napíšeš mu?
To nemůžu. Nemám dovoleno ti cokoliv poslat.
John ti to nedovolí?
Ne. Má rád můj hlas.
Bezva. Máš příjemný hlas.
-Jo. -To máš.
Díky.
-Rone, sakra. Musím jet. Ven s tím. -Dobře. Asijská...
-Jo. -...loutka.
Chápu.
Zítra ve dvě. Asijská loutka vyletí z klícky.
Nejspíš bude mít to červený, co chceš.
Velký snědý vousáč tam ve dvě pro to červené bude taky.
-Chápu. -Dobře.
A džu-džitsu týpek z letiště začal opět kontrolovat
seznamy pasažérů z Milwaukee.
Pozor na džu-džitsu. Chápeš, zlato?
Jo. Díky, zlato.
Šťastnou cestu.
-Eddie. -Jo?
Zabíjí John?
-Eddie? -V žádném případě.
Vím, co vyšetřuje.
Vraždu.
-Plete se. -Je chytrá.
Plete se. Táta ti to všechno vysvětlí.
-Jo? -Jo, co?
Tvůj táta mi to vysvětlí?
Jo, no tak. Jo. To by po něm táta nechtěl.
-Proč ne? -Protože to už je příliš.
LUCEMBURSKO
STANICE BETTBORN RUE DE KOPSTAL
Je tady.
HOTEL KING GERALD
DE CHAMPLAIN 77
Mikham Candahar dorazil brzy odpoledne?
-Odpoledne 11. května? -Ano.
Byl sám?
Ano.
Bylo na jeho pobytu něco neobvyklého?
Kromě návštěvy vašich kolegů? Ne. Kromě toho ne.
Mých kolegů?
Policie. Chtěla s ním mluvit.
Předpokládal jsem, že to víte. Když jste také policistka.
A předmět jejich zájmu?
Ten incident.
Jaký incident?
Incident s tou Asiatkou.
Typická situace.
Tvrdila, že měli pohlavní styk
a že jí nezaplatil.
Což byla nejspíš lež. Ale znáš to, musíme to prověřit.
Vyslýchal jsi Mikhama Candahara?
Myslíš toho Tam a zpět?
Ano. Tvrdil, že ji nezná.
Tam a zpět?
Co má znamenat Tam a zpět?
Dělal to.
S taškou na oblečení.
Nosil ji všude. Už mě to štvalo.
Mikham Candahar si s sebou přinesl tašku?
Z hotelu k tomu výslechu?
Ano.
Jeho taška na oblečení
byla červená.
Případ Mikhama Candahara.
Mikham Candahar přiletěl do Lucemburska v den vraždy.
Ubytoval se v hotelu King Gerald
a v jeho pokoji
byla nalezena ručně psaná poznámka
s adresou oběti vraždy.
Na dokumentu z letištní správy zavazadel.
Candahar byl dnes ráno nalezen s druhou poznámkou
se stejnou adresou
napsanou totožným rukopisem.
Candahar byl zapojen do konfliktu,
protože se své tašky odmítal vzdát.
Podle mě se setkal s jedním z bratrů Barossových a stejně,
jak jsme si mysleli u Lakemana,
to udělal kvůli tašce, která přes lucemburské letiště prošla
11. května.
Lakeman není vrah.
Zřejmě...
ne.
Chci se vás na něco zeptat ohledně Mikhama Candahara.
Vyplaval z řeky,
mrtev a v kapse měl vzkaz s vaší ručně napsanou adresou.
JOHN LAKEMAN
Zadrž.
Agathe, byl to Candahar.
To už jsme řešily.
Ten vzkaz. Ten rukopis.
Ten hotel.
Ta taška. Vše.
Úplně vše.
Úplně vše ne.
Byl to Candahar.
Dokázaly jsme to.
Ne.
Úplně vše ne.
Nech to být, Agathe.
Máme ho.
Namalovalo to dítě.
SMUTNÝ MUŽ V OBLEKU
Byl u mě doma.
Myna mívá vidiny, Agathe.
Představila si to.
Mluvila jsi o vraždě a začala si představovat vrahy.
Vymyslela si to.
Není to důkaz, Agathe.
Byl to Candahar.
Tohle není on.
A co by u tebe dělal, Agathe?
POHŘEŠOVANÝ
Možná je tu něco k jeho případu.
Tady.
Co?
Nevím.
Agathe,
neexistuje.
Je to jen iluze.
Candahar existuje.
Je skutečný.
Ráda bych věděla,
jestli jsi Smutného muže v obleku viděla v našem domě, nebo ve své hlavě.
Dobře.
Takže?
Obojí.
Myslela jsi dnes na Smutného muže?
Ano.
Myslela jsi dnes na své boty?
Ne.
Na Smutného muže jsi myslela proto,
že je vražda něco neobvyklého.
A na boty jsi nemyslela proto,
že jsou obyčejné.
Tím pádem
je vidět
Smutného muže v hlavě v pořádku,
protože tím pádem není vražda normální.
Když se z vraždy stane něco obyčejného jako boty,
pak
by ses měla bát.
To je hezké, mami,
ale i tak jsem ho viděla.
U nás doma.
Je to on?
Ne.
Tohle je on.
TYHMENS & SAPERSTEIN KRUHY REZONANCE
Leslieho Clareta.
Je mi líto, pan Claret se společností McMilan nepřicestoval.
Tentokrát.
-Co to je? -Fýzák.
-A? -Morfium na bolest.
Morfium.
Na něco se vás zeptám. A budu u toho v naprostém klidu.
Když je člověk v bezvědomí,
je běžné ho naládovat
silnou drogou a neprověřit jeho drogovou anamnézu?
Je to běžné?
Po postřelení do obličeje ano. Mám vám to vytáhnout?
Mám...
Prosím?
Mám pocit...
Mám pocit, že něco podobného by člověk prožíval
při letu na kouzelném koberci.
Mám vám to vytáhnout?
Posledních deset hodin vám zvoní mobil.
Haló?
Pan Claret?
Ano?
Detektiv Albansová z policie Lucemburk.
Mám doplňující otázku ohledně Johna Lakemana.
Ten šmejd.
Ano, ten mladý šmejd.
Máte chvilku?
Ano.
Zmínil jste, že John Lakeman nestihl večeři,
protože hledal tašku.
PŘED 15 DNY
Nezeptala jsem se vás,
ale vrátil se s ní?
Máš svůj oblek? Máš 40 minut zpoždění.
-Něco jsem... -Měl jsi s námi projít...
-Ano. -Ano, opravdu?
Ano, opravdu.
Ten šmejd.
Vzpomínáte si, pane Clarete, jakou barvu ta taška měla?
Červená taška na oblečení.
Červená.
Děkuji vám.
Co to děláte?
Vyjímám jehlu s morfiem.
Zase se neukvapujme.
Co vy na to?
Já létám.
Jen se ptám.
Jo?
Na co?
Chce po tobě táta, abys zabíjel?
Dnes ve tři v noci musím zabít ženu.
Chceš mi pomoct?
Samozřejmě, že ne.
Tak k čemu mi jsi, kámo?
Tato píseň je o někom, koho jsem zabil.
Kam jde Bezva Rick Tam fouká bezva studený větřík
Ale začal se ke mně chovat smrtelně vážně
Vylekal jsem ho a udělalo se mu špatně
Kvůli mně už Bezva Rick není bezva
Teď je to Smrtelně vážný Rick
Když jsem potřeboval, přišel jsi za mnou
Na hruď jsi mi položil hlavu
A pomohl mi odpočívat jako Charlie
Teď, když mě opravdu znáš
Ale srovnávat tě s Charliem není správné
S ohledem na něžnost, kterou mě naučil
Být mi nablízku je pro něj jednodušší
Vůbec nechápe, co je to etika
A nejspíš absolvoval obsáhlý výcvik
Když jsem potřeboval, přišel jsi za mnou
Na hruď jsi mi položil hlavu
A pomohl mi odpočívat jako Charlie
Teď, když mě opravdu znáš
Omlouvám se, kámo
Že jsem zabil Bezva Ricka
O 10 HODIN POZDĚJI
-Až budu chtít tvůj názor... -Na to seru, jde o Johna.
-Šéf jsem tu já. -Naser si.
Mám být doma s Eframem
-a ne tu řešit sračky. -Přestaň!
Ahoj.
-Ahoj. -Jak ti je?
Doktoři nic nezjistili.
Byla to pořádná pecka,
ale nic nemáš zlomené, nic nemáš...
Jo, jsem v pohodě.
-Ne, nejsi v pohodě. -Kolik je hodin?
Čtvrt na spánek, přesně tolik.
Půl druhý a pět minut.
-Jsem v pohodě. -Zůstaň v posteli, Johne.
Vážně ti nic není?
Tu dívku za 25 minut pustí s tou taškou.
Lež, zůstaň ležet.
Tvrdíš, že jsi v pořádku. Jsi?
Protože jsi včera neudělal to, co jsi měl udělat.
A ona teď na stanici Bettborn čeká na tu tašku.
Můžeš ji získat ještě předtím. Já to nedokážu. A on taky ne.
Víš ty co? Naser si.
Johne.
Často mi řeknou ne, i když se to ode mě stejně očekává.
Bylo mi řečeno, ať tohle nedělám. Tenhle náš úkol.
Zakázali mi to. Ale stejně se čeká, že to udělám.
A pokud to bude odhaleno, pak budu odhalen i já, můj synu.
Tím ti chci říct, Johne, že se to rozpadlo rychle.
A jsme v tom až po uši.
Pokud celý plán ihned nezachráníme,
mohl bych jít do vězení.
-Jsem v pohodě. -Srazilo tě auto. Lež.
John za sebe může mluvit sám.
Jo? Může?
Eddie, jsem v pohodě. Je to sklářka.
Loutkářka.
To je jedno.
Počkat. Vážně jsi v pohodě?
Jsem fakt v pohodě. Už dost.
Půjdeš po ní?
Jo, jdu.
Tak si pospěš.
Mé věci?
Nevím jistě.
Asi na Sukních a punčochách.
Dáváme tam téměř všechno.
O 2 MINUTY POZDĚJI
Hej.
Promiňte.
Zdravím.
Ta taška je má.
Která?
Ta červená. Patří mně.
Kde jsou...
Nechala jsem je tam. Na policejní stanici.
Ty peníze?
Ano.
Proč?
Jsou těžké.
Proč jste ji vzala?
Potřebuju rozbřesk pro mé nové představení.
Pro loutkové divadlo.
Tahle barva je k tomu jako dělaná.
Ty peníze jste nechtěla?
Ne.
Jen tu tašku?
Ano.
Dobře, kde jsou ty peníze teď?
Velmi ledabyle jsem je nechala ležet na stolku v místnosti policistek.
Líbí se mi vaše hudba.
Dala mi to kamarádka. Moc se jí to nelíbilo.
Moc se omlouvám.
Ne, to nic.
Všem lidem se zavděčit nejde.
Mohu jednu vaši písničku použít v mém divadle?
Jo. Kterou? Můžu...
Kruhy rezonance.
-Proč? -Prostě se mi líbí.
„Vůbec se nedokážeš pohnout.
„Jen ze strany na stranu.
„Protože nikdo a nic není upřímné.“
Proč se vám to líbí?
Protože pro mé představení kradu něco každou chvíli
a pak se asi necítím tak špatně, že nejsem dokonalá občanka.
Dokonalý občan není pravděpodobně nikdo.
Jste v pořádku? Nevypadáte moc dobře.
Nedávno mě srazilo auto.
Páni. Proč si neodpočinete?
Něco právě teď dělám. Něco do práce.
Jako od hudebníka bych čekala, že budete mít víc poklidnější život.
Nejsem hudebník.
Proč ne?
Táta mi jako dítěti řekl, že je to celkem těžký život.
Musíte spát po dodávkách a tak.
Ale navrhl mi něco jiného.
Vy děláte loutky? To je celkem bezva.
Jo, je to bezva.
Takže ty peníze jen tak leží na stolku.
Jo. Vedle lva.
-Mějte se. -Mějte se.
-Co? -Policejní stanice.
-Teď, Dennisi. Jdi tam. Odveď pozornost. -Jak?
Nevím, kámo. Musíš jít hned.
Tu tašku obestírají dvě vraždy.
Super.
Ti dva muži mají společnou
tu červenou tašku.
Měl ji Lakeman.
A Candahar také.
Každý v jiný den.
Řekni mi o ní něco.
Byla tady.
Je tu stále.
Ta taška?
Ano. Je tady.
Teď?
Jo.
Kde?
U tebe.
U zdi, vedle mých vodních lyží.
Ale pro osobní věci jsem tam poslal jednu mladou ženu.
Byla propuštěna před 20 minutami.
Haló?
Rád bych podal oznámení.
Byl jsem okraden. Vzali mi všechno.
Kromě brýlí. Nemyslím si, že chtěli, abych je pronásledoval.
Ale asi bych měl podat oznámení
nebo něco někomu nahlásit.
A když už jsem tu, rád zaplatím pokuty za parkování.
Zdravím. Moc krásná budova.
Musí být tak sto let stará.
Johne Lakemane, nebudu vás sledovat, když ani vy mě.
Buď hodná, ano?
Uvidíme se za dva týdny.
Nezlob tetu.
A postarej se o sestru.
Tímhle vlakem jedete, když chcete zmizet z města.
Stanice Bettborn.
Ano.
Ať jedete kamkoliv,
nepodaří se vám tam dostat tak snadno, jak si myslíte.
Proč mi tu tašku nevezmete teď?
Četl jste můj vzkaz. A vztahují se na vás mé podmínky, proto.
Nevím přesně, kdo jste.
Ale vím, co děláte.
A vím, že jste smutný.
Můj vlak už přijíždí.
Nechte mě nastoupit, nechte za sebou
vaše hříchy, které vás rozesmutňovaly,
všechno, co vás tíží,
jeďte úplně kamkoliv
a nic vás nebude pronásledovat.
Nechte mě nastoupit a můžete být kdekoliv.
A kdokoliv.
Budete volný.
Haló?
Něco se stalo, Johne. Byl zajat tvůj bratr.
Chtějí tu tašku. Přines ji.
Co?
Tu tašku, hned teď.
Kreativní dohled Ludmila Vodičková bratr.