ЧИКАГО 2002 РІК
ДЕНЬ ПОДЯКИ
-У моєму домі ти так не говоритимеш! -Відчепись, бляха!
-Ніякої поваги! -Якого біса?
Слухайте…
Заради нашої сім'ї я горбачуся, як кінь.
Ви це чудово знаєте.
Я роблю це тому,
що люблю вас.
Це ви також знаєте.
Ми тебе теж любимо, тату.
Але досить обдовбуватись кокаїном.
Будь мужиком.
ФБР
-Що відбувається? -Можна вас на хвильку?
Що таке? Це моя компанія.
У чому справа?
Ці люди хочуть із вами поговорити.
Найподібніше відчуття
до ефекту кокаїну —
коли виграєш або…
Отримуєш багато грошей,
як, наприклад,
у лотерею або у спадок.
А хороший кокаїн…
це наче чиста, концентрована крутість.
Стаєш експертом.
Крутий Джо. В усіх сферах.
І тобі хочеться швидше передати свої знання.
Всесвіт світиться,
кімнати…
набувають дивовижних форм.
Пригадую, якось…
після доріжки кокаїну в офісі
я…
моя тридцятирічна з гаком секретарка, до якої я раніше не придивлявся,
здалась мені…
привабливою.
Вона добре до мене ставилась.
Мала красиву посмішку.
І в неї були розкішні груди.
Ця…
жага до кокаїну призвела до непоправних помилок.
Я постаю перед судом
за розкрадання майна компанії,
яку я заснував, коли мені було 24 роки.
Моя сім'я…
більше не говорить зі мною.
Зранку, сидячи у парку, я замислився,
що провів найкращі моменти життя
із моїм, тоді ще малим,
сином-напівв'єтнамцем.
Я спостерігав, як малюк
власноруч збудував
неймовірний піщаний замок.
А потім встав
і радісно
розтоптав його, перетворивши знов на пісок.
ЖИТЛОВИЙ БЛОК
Навіщо нам це?
Я Леслі Кларет,
і я не можу перестати робити те, що мене знищує.
Допоможіть мені. Прошу.
Через п'ять хвилин закриття.
Ну, з окремих кроків постає порядок,
а порядок дає ясність.
МІЛВОКІ 2004 РІК
А з ясністю з'являється й сенс.
Це у двох словах.
Слухай, Леслі.
Ми давно знайомі.
Ти неймовірно вплинув на сучасне трубопроведення.
Тобі завжди раді у «МакМілані».
Для нас честь мати такого працівника.
Та Леслі, боюся, що існує межа.
Для тебе… назавжди…
у «МакМілані».
Моя свекруха тебе дуже поважає,
та вона несе відповідальність перед акціонерами.
Твоя судимість не дозволяє призначити тебе на посаду,
вищу, ніж керівника відділом.
Ну то до роботи.
Коли б ви хотіли почати? У червні?
Я б краще почав раніше,
щоб швидше у русло вернутись.
Тоді у третій частині червня.
До того протримаєтесь?
Протримаюсь.
ВИРОБНИЧЕ ТРУБОПРОВЕДЕННЯ МАКМІЛАН 2012 РІК
ПАРКІНГ ДЛЯ КЕРІВНИЦТВА
Патріот
МАКМІЛАНІВСЬКИЙ МУЖИК
Це я. Вибачте.
От і він. Прямо на C-19.
Ніби медом йому там намазано.
Так його приваблює це місце.
Не може встояти.
Диви, як моститься, бляха.
Вже йому наче друга домівка.
От бляха!
Чорт забирай.
Ну, подивимось на його презентацію для Денона.
Привіт, я Юджин Чау. Інженер-технолог.
Даруйте, це не його ім'я.
Все гаразд, я тут навіть не працюю. Я до дівчини прийшов.
Це великий крок назад, Стівене.
Зганьбив нас обох.
Мене звати Юджин Чау.
Я пережив травму.
Вибач.
Нічого, просто ти…
Я вже все перепробувала.
Може, тобі на руці ще написати?
Ні.
БРЕХУН
Готовий?
Так, звичайно, Леслі.
О 2:00 дня, в кімнаті Гарбо.
Домовились.
Чудово.
Почнімо наше спілкування з чистого аркуша.
Зробімо це.
Гаразд, успіхів. Побачимось о другій.
21 ГОДИНУ ТОМУ ВАШИНГТОН
Ми ускладнили завдання твоїй слідчій-європейці.
Ввечері гляну, що ще можна зробити.
Карлсоне.
-Дякую. -Годі тобі.
Що, перший раз?
Партія.
Здається, ти втратив навички.
Давай ще раз.
Подивимось, хто що втратив, покидьку.
Ти ж лише робиш вигляд, що ще на щось здатен?
-О, так. -Знаю. Я також.
Нехай наступний, хто заб'є, виграє, бо так і до інфаркту недалеко.
Це точно.
Гарно пограли.
Ще раз дякую за допомогу, Карлсоне.
Ти для мене те саме зробив би. Ми її притримаємо.
-Бережися. -Як завжди.
ЗА 35 ГОДИН ДО ЦЬОГО ЛЮКСЕМБУРГ
У нас усе сміття із готелю «Жеральд»?
Усе, що було?
Ці пакети?
Так. Зелені — з номерів.
Білі — з кухні.
Ми з Софі беремо на себе зелені.
Сандрін і Люсі,
огляньте білі.
Шукайте будь-що, що б зв'язало МакКларена та Барроса.
Що?
У кухонному смітті будуть використані серветки й трубочки.
А у смітті з номерів будуть використані презервативи й зубні нитки.
Презервативи. Чудово.
Сміття з номерів гірше.
Так, я би краще кухонне взяла.
І я також.
То розіграємо.
Раз, два, три.
Вулиця Шамплен 77.
Вам дозволено допит громадянина США, Деніса МакКларена.
Міно, привіт від мами з Чикаго.
Перше, що я тут зрозуміла…
тут ніхто не говорить англійською як у «Дуолінґо».
Це я тут клієнт.
Я так соромилась замовити сніданок,
що залишилася голодна.
Просто втекла.
Я тут працюю, а ти що?
Мені потрібна картка для місцевого доступу.
«Помаранчева картка» Інтерполу.
Ну, ми готували «помаранчеву»,
але не вислали її, бо «блакитну» картку
для федерального доступу не дали.
БЛАКИТНА КАРТКА
Ну гаразд, тепер я можу надіслати вам її.
Можна б просто передати мені в руки?
Лечу до Мілвокі через півтори години.
Вона у поштовій кімнаті. Ми її там не знайдемо.
А вона справді помаранчева?
Авжеж.
-Тоді нам, напевно, буде легше. -Мабуть.
-Це вона? -Певне, що так.
Скажу чесно, Карлсон Сонс, що керує
нашим відділом, сказав: «Запхайте її вглиб кімнати».
Ми весь час так робимо,
коли дуже зайняті.
Він, певно, не сподівався, що вам дадуть блакитну.
Так, ви вже показували.
Навіть не знаю, що робити.
Я дзвонила Карлсону, сказали, що він пішов грати в ракетбол
і досі не повернувся.
Не хочу злити свого боса, передаючи вам те,
що він хотів відіслати пізніше.
А я не хочу бісити свого тим,
що не спіймаю вбивцю.
ПОМАРАНЧЕВА КАРТКА
Побачимось о другій.
-Гарбо. -Домовились.
Не обманюйте себе.
Іран, озброєний ядерною зброєю, неможливо стримати.
Це погрожує цілісності Ізраїлю, безпеці країн Затоки,
стабільності економіки в світі.
Це загроза початку ядерної гонки озброєнь у регіоні
та порушення угоди про нерозповсюдження ЯЗ.
Вона тут. — М
Саме за це коаліція країн
змусить уряд Ірану відповісти.
І тому США зроблять усе необхідне,
щоб не дати Ірану здобути ядерну зброю.
ВАШИНГТОН 2017 РІК
Я організував план з переведення коштів
кандидату, який працював би проти ядерного озброєння Ірану.
3 ЛЮТОГО 2017 РОКУ
Але я вклав ці кошти
до рук іншого кандидата.
А той кандидат готувався ці гроші витратити
на найм спеціаліста,
який би завершив підготовку цієї програми.
У травні 2012-го року
я, можливо, одноосібно озброїв Іран.
Тебе вабитиме нове середовище.
Нові відкриття.
Нові бажання.
Та твої заборони незмінні.
Ми спробували персоналізувати одужання Стівена.
-Зрозуміло. -Організувати його вправи, наприклад,
-перегляд його улюбленого фільму. -Ага.
Отже, ця вправа візуально представляє,
де знаходиться Стівен на шляху до одужання.
Вона включає тренування пам'яті, моторики та послідовності.
-Ви ж тренувалися під час обіду? -Звичайно.
-Точно? -Так.
Ну що ж, подивимось, де ми вже є.
Вона хоче мене завтра допитувати.
Я пропущу полювання на качок.
Коли приїжджають такі, як Денон, ходимо полювати на болото.
Нумо завтра з нами, це весело.
Це теж макміланівська штука.
Ну.
Ні.
-Чому? -Не хочу по пташках стріляти.
Послухай.
Зосередься на допиті, бо це…
-Це не жарти. -Ага.
-Не якісь жартики. -Абсолютно правильно.
Приходь на вечерю. Допоможеш підготуватися.
Денон, через 10 хвилин.
Гарбо.
МАКМІЛАН
КІМНАТА ГАРБО
Знаєш, хто це?
«Гальванайзд Юнайтед».
-Леслі Кларет. -Звісно, а що з ним?
Це і є Леслі Кларет.
Ви Леслі Кларет?
Це було дуже давно.
Засновник «Гальванайзд Юнайтед».
Це було неймовірно давно. Це Джон Лейкман.
Джон розповість вам про нашу програму встановлення терасних систем.
Ви на проєкті такого…
такого малого масштабу?
Ну, це основний відділ «МакМілан».
Наглядаю за ним, та не відповідаю напряму,
не представляю його, бо…
-Бо ви Леслі Кларет. -Дякую, та не через це.
Ні, це тому, що я старий.
Повсякденними справами у нас займаються молодики.
Тож, Джоне, починай.
Коротенький огляд плану терасних систем.
Так, колеги…
Почнімо.
Отож,
почнімо з…
із фільтрових накладок.
-Трясця. -Що?
Ми працюємо без них.
-Це як? -Не фільтруємо.
На жодній стадії транспортування.
Я гадав, це узгоджено.
Ми не використовуємо ні фільтрові пластини, ні накладки.
Нічого, це не якась рідкість.
Мудре рішення.
Джоне, відходь від плану з фільтрами і просто розкажи
про систематизоване безфільтрове поширення.
Залишите нас на хвильку?
Просто хочу…
Не хочу перегнути…
хочу порадитись із Леслі,
щоб ми ненароком не порадили вам непідтримуваний або відсутній…
продукт нашої компанії.
-Звичайно. -Без проблем.
Леслі, може, ви проведете зустріч?
-Я просто не хочу… -Що?
Був певен, що вони фільтрують.
Це ж основа, нічого страшного.
-Просто я… -Це елементарщина.
Я не готовий братися за безфільтраційну систему.
-Вибачте. -Джоне, якого хріна?
Це ж базова річ, нічого важкого.
От що я тобі скажу. Мене найняли керувати відділом,
а тебе найняли мені допомагати, і ти неодноразово лажав.
Ти лише заважаєш
і порушуєш надзвичайно важливий порядок,
за яким працює «МакМілан».
По-макміланівськи. Елементарщина.
Нехай.
Я сам усе зроблю.
Виконаю сране завдання для новачка,
завдання, яке я вже професійно переріс у твоєму віці.
Коли я керував компанією, а не довбаним відділом.
Бо мені було не начхати, і саме тому я був кращим.
А тобі…
здається, взагалі насрати.
Список членів групи відрядження оголосять у понеділок.
Не сподівайся себе там побачити.
Люксембург. Так.
-Коли? -Завтра.
-У мене є плани з Ефрамом. -Вибач, але ти мусиш їхати.
Нам відомо, що там відбуваються серйозні речі.
Дружина фізика з суворої секти.
Вона ніколи не покидала домівку без чоловічого супроводу.
Вона купила квиток до Люксембурга.
Один квиток, без супроводу.
Їде забирати гроші.
І…
І що?
Ми…
-А мені що робити? -Допоможеш Джону.
Так, звичайно.
-Розумію, просто я… -Чому ти вагаєшся, синку?
Що? Зовсім я не вагаюсь…
Просто… Еліс спитала мене, чим Джон займається,
і я зрозумів, що й сам насправді не знаю.
То як я можу…
У вас немає людей? Типу, навчених?
Я казав, що багато в тебе проситиму.
Ще я попрошу тебе більше не ставити мені питань, Едварде.
Пакуй валізи.
Гаразд.
Як скажеш, тату.
Наступна станція — аеропорт.
АЛЕКСАНДРІЯ, ЄГИПЕТ
Це кухня. На задньому дворі є басейн. Нічого такого.
-Тут ми можемо поговорити. -Добре.
Годину, а то й довше, відкрито.
А чим, на думку твоєї дружини, ми займатимемось
у гаражі цілу годину?
Казав, залізо тягатимемо.
Ну, тоді треба потягати,
бо з кухні таке чути.
Як презентація для Денона?
Я облажався.
І що тепер робити?
Мусиш піти на полювання.
Підлизатись до Леслі.
Я сам розберуся, згода?
Допит завтра. Тебе вже колись допитували?
Ніколи.
Не кашляй, не сіпайся й не чіпай лице.
-Або ж не бреши. -Саме так.
Будуть довгі паузи, вона намагатиметься тебе виснажити.
Від чого ти нервуєшся?
Зазвичай нервуються від голоду або…
-кави… -Близнюки.
-Близнюки? -Так, у мене від них мурашки.
-Вони мене бентежать. -Ну, близнюки навряд чи будуть.
Татку, мама сказала, що обід буде через сорок п'ять хвилин.
Дякую, дівчатка.
Круто, 45 хвилин, ноги зробити.
Тобі треба на полювання, Джоне.
Всі напиваються, теплішають.
Розслабляються.
Піди. Відвоюй повагу Леслі.
Хіба є інший план?
Можна тобі щось сказати по-чесному?
Ти повний нуль у трубах.
Якщо будеш нулем і ще й не стрілятимеш пташок, ти не станеш
макміланівським мужиком.
Леслі мене після того взагалі звільнить.
Та не звільнить. Цим займається Лакруа.
Завжди звільняє зайвих, хороший керівник.
Лоуренс може звільнити,
але не особисто Леслі.
Просто йди на полювання.
Таке от вирішення.
Ти обдумав свою історію подій, так? На завтра.
Джоне, ти можеш думати, що я нудний, звичайний абощо,
та я не тупий. Я знаю, як це для тебе важливо.
Я не хочу по качках стріляти
Запобіжник стоїть. Собак не годувати.
Як ся маєш, Річі-багатію?
Ходімо на болото. Обирайте собі напарника.
І постарайтесь не кидати зброю.
Втямив, Річі?
Леслі?
Може, разом полюватимемо?
Мій напарник — Ікабод. Тож ні.
Яке у тебе взагалі прізвище?
-Пітере? -Ікабод.
То це…
-Я думав, це прізвисько. -Ні.
Зрозумів.
Чому думав, що це прізвисько?
Джоне?
Бажаєте водички?
Нащо?
Щоб горло змочити.
Ви кашляєте.
«Кашляю»? Це не рахується.
Допит ще не почався.
Під час допиту не буду.
Звідки ви знаєте?
Добре знаю свій організм.
Ну гаразд. Почнімо.
Тридцять років. Ніколи цього не бачив.
Так, знаю, це дивно.
Десять цифр на номері соцстрахування.
Еге ж.
-Подзвонити йому? -Ага.
Ви прибули до Люксембурга 11-го числа?
-Так. -І як вам?
Що?
Люксембург.
Він… мені дуже сподобався.
-Сподобався? -Так.
Вам сподобалося, що вас підрізали у Люксембурзі?
Ні, не цей момент.
А який?
Просто…
замки й таке інше.
По пиву, Леслі?
Ні… У мене своє.
-Леслі? -Слухаю.
Я хотів вам сказати,
що поважаю те, як ви керуєте відділом.
Чудово. Дякую, хлопче.
Опишіть момент перед нападом.
Я йшов…
було дуже темно,
і тут з'являється цей тип.
На вулиці Шантелен?
Так, на цій вулиці.
Я дивився у телефон,
підняв погляд, здалося, ніби не міг мене обійти.
Він штовхнув мене плечем, і я сказав йому: «Дивись, куди йдеш».
Тип ступив ліворуч, і я, на жаль,
ступив праворуч, а потім і він ступив праворуч, а потім я
знов став на дорозі. То він вирішив,
що я напрошуюсь на бійку, і…
наступний кадр — ніж у стегні.
Вас ударили ножем?
Так.
А потім я поїхав
до лікарні, а потім пішов на вечерю,
а потім повернувся до свого номеру й потренувався.
Хочеш, щоб я його звільнив — гаразд.
Сьогодні ж увечері.
-Просто… -Він не прийшов на вечерю.
З вечерею він дуже облажався.
Я сповіщу його про це на човні.
Куди ви прямували до моменту нападу?
Я просто гуляв,
насолоджувався вашими видами,
вашими замками з другом Джоном.
Джоном?
Лейкманом.
Остання вилазка. І закругляємось.
-Гаразд. -Річі, західна частина болота.
Хлопці, на схід та південь.
Обирайте напарників.
Джоне?
Підеш зі мною?
Гаразд.
Добре.
Дякую, Джоне.
А куди ваш друг прямував?
Ми просто вешталися разом.
Але його не було, коли на вас напали?
Ні.
Чому ви розділилися?
Здається, він пішов готуватись до зустрічі.
Куди?
Не знаю.
Напевно, до себе в номер.
Ви дзвонили комусь у приблизний час нападу?
-Так, два рази. -Он як. А кому?
Своїй коханій дружині.
Як її звуть?
Не можу… От бляха!
Як її… Одрі.
Господи. Одрі МакКларен.
Вибачте.
Ви могли б написати оце на листку?
Сімдесят сім…
Де Шамплен.
77 ДЕ ШАМП
Я приїхала в таку далечінь, бо іншого чоловіка зарізали
за кілька кварталів звідти.
Того ж вечора,
о тій же годині,
і рани у вас такого ж розміру.
Такі напади нетипові для Люксембурга.
-Я про це нічого не знав. -Мені дивно це чути.
Ви ж читали нашу газету наступного ранку.
Там про це писали.
У ранковій газеті.
Тобто… Ніч… Ніяких деталей.
А… я чув про вбивство. Пам'ятаю,
персонал обговорював це у вестибюлі,
і я прочитав газету
лише тому, що думав, може це напад на мене.
Могло б, але ні.
Не було ніяких фактів,
що допомогли б мені ясніше зрозуміти,
що зі мною трапилось.
Дякую.
На цьому все.
Дякую за ваш час та допомогу в розслідуванні.
Шкода, не можу допомогти нічим.
Я не звідси, Джоне.
Он як.
Я з Монреаля.
Все життя трубопроводами займався.
Але знаєш, компанія досягла успіху,
ну, бо я наймаю підходящих людей
і дозволяю їм вести й розвивати їхні відділи.
Круто.
Так, це справді круто.
Ніколи не тримав рушницю,
поки не потрапив сюди.
Серйозно. Насправді
я тут ще ніколи нічого не вполював.
Ну, тут є чим насолодитись і без того.
Подобається дивитись на Лорі.
Дуже часто.
Це типу як моє хобі.
-Ага. -Знайомі?
Вона тут зі своїм хлопцем.
Діком.
А, точно.
Я декілька пляшок пива випив, напевно, варто помовчати.
-Мабуть. -Напевне, я в неї закоханий.
Я точно закоханий в неї, але вона на мене й не гляне.
Мені лячно натискати курок.
Не подобається тримати рушницю, вона дешева й смердюча.
Була б інша справа стріляти
в тварину, якби я був тим, хто рушницю винайшов.
Але якщо я просто купив її,
типу, бах-бах, егеж?
І все ж таки…
Все ж таки що?
Все ж таки хотілося б колись пташку поцілити.
Бо коли я в оптимістичному настрої, я думаю,
ну, може, Лорі просто ніколи не розглядала мене як варіант?
Бо ми з різних світів.
І в такі дні я думаю, чорт, може, якщо я поцілю пташку
на якійсь такій вилазці,
вона скаже: «Лоуренс такий самий, як усі.
Не боїться руки забруднити.
Тільки поглянь на нього.
Агов, нумо мерщій кохатися».
Але я завжди повертаюся з дулею.
Її хлопець відверто кепкує з мене, і це зводить
величезну стіну між мною та Лорі.
Джоне, Леслі каже, що у тебе не виходить влитися
в «МакМілан».
Мені дуже важлива ця компанія, саме тому я хотів на цьому човнику
розібратися, в чому проблема,
і знайти спосіб розійтись по-хорошому.
Щоб ти розійшовся з «МакМілан» по-хорошому.
У мене Джек.
Зацініть-но, придурки!
Я пристрілив їх. Вони були аж за 300 метрів від нас.
Ну, може, не за триста, але далеченько!
-Дале… -Точно.
Нащо брати машину, можна ж фуру взяти?
Два постріли. Дві качки!
Ну як тобі це, мудло?
Подобається?
Як мені подобається…
ця компанія
і всі ви, хлопці, і оцей хлопчина. Ходи-но сюди.
Мій мужик. Макміланівський мужик.
Мужики, ви готові повеселитися у Люксембурзі?
Лейкман не їде в Люксембург.
Ну, Леслі, це вирішувати не керівнику відділу,
а керівнику компанії, тож він їде.
Є щось у цьому юнакові.
Ну ж бо, мої макміланівські мужики.
Він не образився.
Підемо на матч, як вернуся.
Казав, що хоче звідти кульку зі снігом усередині.
Гаразд.
-Я тобі звідти подзвоню. -Навіщо?
Ну, знаєш, дізнатись, як ти.
Добре.
Домовились.
-Ну, па-па. -Бувай.
Можемо повторити?
Все, що треба в поїздці, — подбати…
Футбольна команда «Джейвік Сендз» Розклад матчів 2011–2012
…про все, що відбувається у Люксембурзі,
170 000 доларів,
дев'ять рулонів скотчу
і розклад трансляцій матчів англійської футбольної команди
«Джейвік Сендз».
Так.
І стілець би не завадив.
Ми над цим працюємо.
То як усе з тими бразильцями?
Нормально.
Вони таки знали джиу-джитсу?
Джоне?
Що?
Знали?
Так.
От бачиш,
я твій час не марную.
Я з тих кращих.
ДЕ ШАМПЛЕН 77
Думаю, не завалив допит.
Вона лиш одне про тебе спитала.
Куди пішов, як розбіглися.
Відпочинь.
Мені треба, щоб ти завтра проніс 170 000 доларів у аеропорт.
ДЕ ШАМПЛЕН 77
Дякую, що впустили мого друга.
Пускаємо собак на службі.
-Собак на службі? -Так.
Це гріє душу.
Ага.
А це твоя собака?
Я просто з нею тусую.
Ну, я знаю, що це за собаки й на що вони натреновані.
І на що ж?
На голод, злість, самотність, утому.
Вони для жертв психологічної травми або залежних,
хто може зірватися.
Коли вони у всіх цих станах водночас,
тоді це й стається.
А ці песики натреновані передчувати це.
Заспокоюють пацієнтів, коли треба поспати,
подають сигнал, коли варто поїсти, й таке інше.
Слід якнайшвидше повернути собаку господарю.
Авжеж.
Так і зроблю.
Ходімо.
Творчий керівник Марія Цехмейструк осподарю.