Моцарт у джунглях
Можемо поговорити.
Пробач, голова від музики розболілася.
Пане, перепрошую.
Ви не проти?
Музика. Скрутіть звук, будь ласка. Так.
Ще трішки. Так.
Ти знаєш, що ми не мусимо це робити.
Я гадав, що ти хотіла.
Я хотіла. І хочу.
Ти вже про все домовився.
Думаю, тобі сподобається.
Чаювання теж стає видом мистецтва.
Це неймовірно, тож...
Усі ці маленькі деталі... Це неймовірно.
І є легенда про ченця Даруму,
який не спав сім років, аж раптом заснув.
І він так розгнівався,
щоб відрізав свої повіки й кинув їх у болото.
І на тому місці виріс чайний кущ.
Поговорімо про щось інше.
Гаразд.
Ти не розповіла мені про вчора.
Ну.
Схоже, багато про що треба поговорити.
Маестро де Соуза?
Я пані Акі, ваша перекладачка. Сюди, будь ласка.
До вашого прибуття все готове.
Кожна деталь японського саду ретельно продумана.
Від кольору моху, до форми ставка чи текстури каміння.
Ландшафт у мініатюрі
допомагає осягнути швидкоплинність життя,
дає нам можливість бути вдячними й вдумливими,
що дуже важливо для хорошого життя.
Вибачте, я тут уперше.
Є щось, що я маю знати про чайну церемонію?
Кип'ятимо воду, робимо чай і п'ємо його. От і вся суть.
Я ж казав, що це ще та пригода.
Це пані Кімура, тейша.
Її сім'я десятиліттями займається чайними церемоніями.
Тут ми миємо руки й рот, аби очистити наш розум і душу.
Прошу.
Кожен елемент чайної церемонії
має на меті налаштувати вас на гармонію, повагу, чистоту й спокій.
Ви побачите, що це мистецтво доволі просте.
Поставити вугілля, аби те нагрівало воду,
розкласти квіти так, ніби вони в полі,
і справді бути з тими, хто поруч.
А потім випити чашу смачного чаю.
Це створює такий зв'язок,
що стирає кордони.
Буддисти кажуть, що це — головна причина наших страждань.
Нам пролазити через ці дверцята?
Вони такі, щоб кожен, хто приходить сюди, був одного рівня.
- Не торкайтеся чорних ліній. - Чому?
Раптом там ніндзя, який ховається внизу
і може пробити підлогу своїм мечем.
У кімнаті для чаювання завжди є алькова
з каліграфією й сезонними свіжими квітами.
Сідайте, будь ласка.
Цей сувій, обраний пані Кімурою для вас,
каже: «Ichi go ichi e».
Тобто «Одне життя, одна можливість».
Аби бути справді присутніми
й повністю присвятити себе цій церемонії,
зніміть усі прикраси.
Так ви не привернете до себе небажаної уваги.
Чуєте звук води?
Ми називаємо його вітром у соснах.
Ми не користуємось градусником на церемонії,
але знаємо, що вода готова,
коли чуємо звук вітру в соснах.
Це традиційне привітання, що означає: «Я б хотіла подати вам чай».
Пані Кімура приготувала вам ці солодощі.
Візьміть тарілку в ліву руку.
Якщо хочете, поріжте дерев'яною паличкою.
І насолоджуйтесь.
Це немов маленька подушечка з лялькового будинку.
Оргазмічно.
Оскільки ви перший гість, візьміть мисочку і поставте збоку.
І скажіть своїй гості...
«Пробач, що я був першим».
Пробач, що я був першим.
Ви тоді скажіть...
Або: «Дякую, зараз я питиму твій чай».
Дякую, зараз я питиму твій чай.
Візьміть мисочку у свою ліву руку.
Злегка поверніть,
увічливо пити з ненайкращої сторони.
Мовчки подякуйте за все й зробіть ковток.
А тепер можна допити все.
І навіть сьорбнути наприкінці.
Гей Лі!
Цей чай — це щось, правда?
Нарешті ми можемо поговорити.
Я б радше не говорила про вчора.
Я й не хочу говорити про вчора, ні.
Я хочу говорити про завтра.
Говорити про післязавтра.
І про тижні опісля.
Бо попри все, що відбувається у моєму житті,
я мушу сказати, що найбільша радість —
це бути твоїм хлопцем.
Мене ніщо не зробить щасливішою. Мені більше нічого не треба.
Нам не потрібна божевільна любов, від якої хочеться викинутись з вікна.
Правда?
У мене вже була така, і... Я не знаю.
Мені хочеться тепла, спокою й затишку.
І бути твоїм хлопцем.
І це саме те, чого хочу я.
Справді? Це дуже добре.
- Ти трохи здивований. - Трішки, так.
Чому?
Я не знаю.
Можливо, ти звинувачуєш мене в тому, що не виграла змагання.
Що? Ні. Ти був моєю підтримкою.
Справді? Це чудово.
Я думав, що ти хотіла від мене чогось, чого я не міг тобі дати.
Але ти не так почуваєшся.
Хто?
Ти.
Стривай, Гей Лі. Ні.
Не роби такого. І так якось дивно.
Я не справжня Гей Лі.
Справжня Гей Лі в кімнаті для чаювання.
Я Гей Лі у твоїй голові, тож я скажу тобі все, чого ти забажаєш.
То ти мене дражниш?
- Будь чесним з нею. - Я завжди чесний з нею.
Розкажи їй про свої біологічні потреби, що ти не можеш спати наодинці.
Вона про це вже знає.
Ми добре ладнаємо.
Нам добре разом у ліжку, правда?
Так.
Але мені треба чогось більшого.
Чого?
Можемо просто бути разом, ти і я.
Без проблем чи драм.
Тобі подобається ця ідея хлопця й дівчини, правда, Гей Лі?
Гей Лі.
Ти все зіпсував, чоловіче.
Не можна казати дівчині, що ти не дико в неї закоханий.
У справжніх стосунках можна про все говорити.
- У тому ж уся суть. - Вона дещо сказала, а ти не чув.
Їй треба більшого. Вона тікає від мене.
Вона від мене тікає,
бо тут усі так пересуваються.
Ви маєте рости разом.
Я не хочу рости. Ні.
Я хочу...
Мені подобається ця гамлетівська криза.
Мені подобається її комфорт.
Що з тим не так?
Комфорт?
Це ж найгірше слово для митця.
- Та подорослішай уже, чоловіче. - Не кажи мені про таке.
У мене зараз творча криза, от і все.
А ти хочеш мене заплутати.
А де ми, нахрін? Що це за фантазія?
Це в моїй голові.
Так, я просто п'ю чай. Нічого такого.
Я хотів тобі щось сказати,
і глибоко всередині ти знаєш відповідь, але...
Я знаю, що в тебе чудові стосунки
з неймовірно талановитою дівчиною.
Але ти мусиш іти далі.
- Та мені подобається все, як воно є. - Як воно є?
«Як воно є» — це цілунок смерті. Треба розвиватися.
Треба знаходити щось ґрунтовне й нове.
Словом, треба мати яйця.
У мене є яйця.
І ти, як чоловік,
повинен відчути радість батьківства. Маєш тримати дитину в своїх руках.
Любити її, вдихати її, проживати нею своє життя.
Хоча вона й сратиме тобі крізь пальці.
Я бажаю тобі цього.
Ну, я думав про це. Але, мабуть, не зараз.
Так, зараз. Саме зараз.
Ти не стаєш молодшим.
Твоє лице потрохи згасає.
- Ні. - І тому в мене одне питання.
А чи хоче вона цього?
Звісно.
Звісно, що хоче.
Кажуть, що чайна чаша — це всесвіт у тебе в долоні.
Так.
Я згоден.
Поставте її перед собою.
І скажіть...
І тоді...
Агов?
Агов!
Я вибішена як хрін зна що.
Я хотіла виграти в тому змаганні.
Я мала виграти!
Я готова до чогось нового, епічного!
Це мій довбаний шанс.
Я хочу тонути в вині, нових країнах і людях.
Я хочу трохи побути божевільною.
Я хочу бути божевільною.
І не думати, що можу зіпсувати чийсь день,
якщо це заради мого мистецтва!
Що за хрінь? Заспокойся.
Ох, Ліззі. Як би я хотіла, аби ти справді була тут.
- Ти вже не витримуєш. - Я така розгублена.
У чому річ? Він тебе обожнює.
Вам добре разом. Він тобі сніданки готує.
Він учить тебе, а ти його. Чого ще хотіти?
Нічого. Геть нічого.
Справа не в ньому, а в мені. Я втрачаю себе.
Або ти боїшся.
І повертаєшся до того романтичного кліше,
що не можеш бути собою, якщо ти не сама.
Я буду готова пізніше. Зараз мушу зосередитись на собі.
А чому ні? Тільки ця мить має значення, ні?
- Одне життя, одна можливість. - Знаю.
Хто ще міг би бути динамічнішим чи харизматичнішим?
Не кажучи вже про цей ваш неймовірний секс.
З ким у тебе буде кращий зв'язок,
з ким буде веселіше й яскравіше, хто знає більше
про музику чи має пристрасть до мистецтва?
Це ж усе, чого ти в житті прагнеш.
Ніхто.
Гадаю, вам треба зробити щось глибше, щось божевільніше.
Це було б сміливо й чудово.
Ти маєш рацію.
Якщо задовго чекатимеш, він зникне.
Ми мусимо бути разом.
Приємна думка.
Але ти ніколи не матимеш його повністю.
Присвяти себе йому.
Та не очікуй цього навзамін.
Ти — не те, що він любить.
- Ти немов подушка. - Подушка?
Я тут з подругою розмовляю.
Йому вогонь потрібен!
- Вогонь дикої й божевільної любові. - Гаразд.
Як-от був у нас. А, може, й досі є.
Ти до чого хилиш?
Ти занадто мишка.
Ти недостатньо божевільна.
Та йди в сраку, зарозуміла корово!
Ага, йди ти.
Лізеш до неї, дістанеш від мене.
Якби я не присяглася зректися насилля...
У мене з собою ніж.
Агов, ви чого. Чекайте!
Якщо ти ще не зійшла з розуму,
повір, як залишишся з ним — він тебе доведе.
Глянь на мене.
Ти доводиш кожну свою жінку до божевілля.
Ні, Гей Лі, не слухай її.
Я більше не такий.
Ходімо. Я мушу тобі щось сказати.
Вибач, Гей Лі.
Ти давала собі раду зі змаганнями, а я все зіпсував.
Ти мала виграти.
Я сама винна. Я мов завмерла.
Не хотіла там бути, я не змогла бути в моменті.
Зі мною завжди таке.
Завжди?
Ні. Лише коли щось важливе.
А тепер ви питаєте: «Можна глянути на контейнер із чаєм та ложку?»
І ви побачите маленькі пагорби й долини,
залишені ложкою, коли її забрали звідти.
Немов бамбук.
Як у лісі.
Можна все життя розгадувати загадку чаювання.
Усе розповідає свою історію.
Ти справжня Гей Лі, чи ти в моїх думках?
Це справжня я.
Останнім часом я багато про що думав.
Я бачу все інакше
і відкриваю в собі щось нове.
Я теж.
Багато що треба тобі розповісти.
Не зараз.
Просто будь зі мною.
Обійми мене.
Я ніколи не казав тобі це настільки щиро.
Я закоханий у тебе.
А я закохана в тебе.
По-справжньому.
Послухай.
Це кончерто в до мінорі.
Ти так чарівно його зіграла.
День, коли ми зустрілись.
День, який я ніколи не забуду.
- Гей Лі. - Родріґо.
- Я мушу тобі дещо сказати. - Мушу сказати…
Гаразд, спершу ти.
Ні, ти.
Ні, ти. Добре. Тоді скажемо це водночас.
Гаразд.
Раз, два, три, чотири...
- Нам час розійтися. - Нам час створити сім'ю.
Перед тим, як іти, треба сказати ще дещо.
Що означає: «Пробачте, якщо щось було неідеально».
Вибач.
Одне життя, одна можливість.