Můžeme mluvit.
Promiň, z té hudby mě bolí hlava.
Pane, promiňte.
Nevadilo by vám...
Ano, ta hudba, ano. Prosím... ztlumit.
Ještě, ještě... ano.
Nemusíme to dělat, víš?
Chtěla jsi to, ne?
Chtěla jsem. Chci.
Už jsi všechno připravil.
Bude se ti to líbit.
Pití čaje se tu stalo uměním.
Je to neuvěřitelné, je to...
Všechny ty malé detaily... Je to ohromné.
Legenda vypráví o mnichovi jménem Daruma,
který sedm let seděl a byl vzhůru a jednoho dne usnul.
To ho tak rozzuřilo,
že si uřízl oční víčka a zahodil je do prachu,
a na tom místě vyrostl čajovník.
Můžeme mluvit o něčem jiném.
Dobře.
Neřeklas mi, co jsi dělala v noci.
Jo.
Asi toho musíme hodně probrat.
Maestro DeSousa?
Jsem slečna Aki, vaše průvodkyně. Prosím.
Všechno je pro vás připraveno.
Každý detail japonské zahrady je pečlivě naplánován.
Od barvy mechu přes tvar jezírka až k textuře kamenů.
A dívat se na miniaturní krajinu
pomáhá chápat pomíjivost života
a soustředit se na oceňování a pochopení krásy,
zásadní pro dobře prožitý život.
Promiňte, dělám to poprvé.
Měla bych o čajovém obřadu něco vědět?
Uvařte vodu, udělejte čaj a vypijte ho. To je podstata obřadu.
Říkal jsem, že je to odvaz.
Tohle je paní Kimura, naše teišu.
Její rodina praktikuje čajový obřad po mnoho generací.
Tady si umyjte ruce a ústa, abyste si očistili mysl a duši.
Prosím.
Každá část čajového obřadu
je navržena tak, aby přinesla harmonii, respekt, čistotu a pokoj.
Uvidíte, že umění čaje je prosté.
Položte uhlí, aby se zahřála voda,
naaranžujte květiny jako v přírodě,
věnujte svým blízkým naprostou pozornost.
Podělte se o lahodný šálek čaje.
To vytváří spojení mezi srdci
a rozbíjí hranice mezi námi.
Podle buddhismu to je hlavní zdroj našeho utrpení.
Máme jít těmi kočičími dvířky?
Dveře jsou malé, aby všichni, kdo jdou na čaj, byli na stejné úrovni.
-Nedotýkejte se černých čar. -Proč?
Pro případ, že byl pod domem ukrytý ninja,
který by skrz čáru mohl prostrčit svůj meč.
V čajovém pokoji je vždy výklenek
s kaligrafií a čerstvými květinami podle ročního období.
Posaďte se, prosím.
Tento svitek, vybraný paní Kimurou pro tuto jedinečnou příležitost,
říká: „Iči go iči e.“
Znamená to: „Jeden život, jedna příležitost.“
Být vůči sobě přítomní
a věnovat plnou pozornost tomuto času a zkušenosti.
Sundejte si všechny šperky.
To abyste nevěnovali pozornost sami sobě.
Slyšíte zvuk, který vydává voda?
Říká se mu macukaze neboli „vítr v piniích“.
Při obřadu nepoužíváme teploměr,
ale víme, kdy je hotovo,
protože voda dělá zvuk jako vítr v borovicích.
Toto je tradiční pozdrav, který znamená: „Ráda bych vám nabídla čaj.“
Paní Kimura vám vyrobila tyto sladkosti. Prosím.
Vezměte talířek do levé ruky.
A pokud chcete, můžete krájet párátkem.
A vychutnejte si je.
Je to jako polštářek z domečku pro panenky.
Velmi orgastický.
Protože jste první host, vezměte misku a dejte ji na stranu.
A potom řekněte svému hostu:
„Prosím, promiň, že jsem před tebou.“
Promiň, že jsem před tebou.
Potom řekněte...
Neboli: „Díky. Teď vypiju váš čaj.“
Díky. Teď vypiju váš čaj.
Položte si misku do levé ruky.
Jemně ji otočte,
ze zdvořilosti vůči hrnčíři se nepije z nejhezčí strany.
A potom najděte vděčnost ve svém srdci a napijte se.
A potom vypijte zbytek.
Poslední můžete vysrknout.
Hai Lai!
Ten čaj je vážně úžasný, že?
Konečně můžeme mluvit.
Nechci moc mluvit o minulé noci.
Nechci mluvit o minulé noci, ne.
Chci mluvit o zítřejší noci.
Chci mluvit o té další.
Chci mluvit o té za dva týdny.
Vzhledem k tomu, co se mi teď v životě děje,
ti chci říct, jak jsem spokojený,
že jsem tvůj přítel.
Nemohla bych být šťastnější. Nepotřebuju nic dalšího.
Nepotřebujeme šílenou lásku, kvůli které se skáče z okna.
Že ano?
Já už jsem ji zažil a... Nevím.
Jsem víc pro jemný a příjemný vztah
ve stylu „můžu být tvůj přítel“.
To je přesně to, co chci.
Vážně? To je dobře.
-Vypadáš překvapeně. -Trochu ano.
Proč?
Nevím.
Měl jsem pocit, že mě možná viníš z toho, že jsi prohrála tu soutěž.
Co? Ne. Maximálně jsi mě podporoval.
Vážně? To je skvělé.
Myslel jsem, že ode mě chceš něco, co jsem nedokázal dát.
Je skvělé, že to cítíš.
Kdo?
Ty.
Přestaň. Ne, Hai Lai.
Tohle nedělej. Už tak ten trip stačí.
Nejsem skutečná Hai Lai.
Ta skutečná je v čajovém pokoji.
Jsem Hai Lai v tvé hlavě, takže řeknu, co budeš chtít.
To bylo jen lákání?
-Buď upřímný. -Vždycky jsem upřímný.
Jen jí řekni o tvé biologické potřebě, že nemůžeš spát sám.
Ví, že nemůžu spát sám.
Jde nám to spolu, smějeme se.
Jsme rádi v posteli, ty a já, že, Hai Lai?
Ano.
Ale potřebuju něco víc.
Co?
Dobře, prostě buďme spolu, ty a já.
Žádné problémy, žádná dramata.
Líbí se ti náš vztah přítel-přítelkyně, že ano, Hai Lai?
Hai Lai?
Člověče, zkazil jsi to. Zkazil.
Nemůžeš holce říct, že do ní nejsi šíleně zamilovaný.
Ne, když jste opravdový pár, můžete říct všechno.
-O tom to celé je. -Ne, řekla to, neposlouchal jsi.
Potřebuje něco víc. Cítil jsem, že klouže pryč.
Klouzala pryč,
protože tak se tady dostaneš, kam chceš.
Vy dva se spolu musíte vyvíjet.
Nechci se vyvíjet. Ne!
Ne, já chci...
Užívám si tuhle hamletovskou krizi, líbí se mi to.
Líbí se mi komfort, který mi dává.
Co je na tom špatně?
„Komfort“?
To je pro umělce to nejhorší slovo.
-Musíš dospět, člověče. -Nevykládej mi o dospívání.
Jen teď procházím krizí spojenou s prací.
Snažíš se mě zmást.
Kde to sakra jsme? Co je tohle za fantazii?
Tohle je moje mysl.
Dávám si čaj. Takže je to fajn. Nic se neděje.
Poslyš, chtěl jsem ti něco říct
a vím, že v srdci nejspíš znáš odpověď...
Ale víš, máš krásné partnerství
s výjimečnou a talentovanou ženou.
Ale musíš se posouvat dál.
-Mně se to líbí, jak to je. -„Jak to je“?
„Jak to je“ je polibek smrti. Musíš se vyvíjet.
Musíš najít nové hluboké zážitky.
A samozřejmě na to potřebuješ koule.
Já mám koule.
Dobře, a jako muž
musíš zažít tu radost, kdy držíš v rukou své dítě.
Milovat ho, přivonět si k němu, žít svůj život s ním,
i když ti možná pokadí všechny prsty.
Chci, abys to udělal teď.
Přemýšlel jsem o tom. Ale možná ještě ne teď.
Ano, teď. Teď je ta chvíle.
Podívej, rozhodně nemládneš.
Tvůj obličej začíná ochabovat, víš?
-Ne. -Mám pro tebe otázku.
Chce tohle i ona?
Samozřejmě.
Samozřejmě, že tohle chce.
Říká se, že miska čaje je vesmír ukrytý mezi dlaněmi.
Ano.
Ano, souhlasím.
Položte misku před sebe.
A potom řekněte...
A potom...
Haló?
Haló!
Jsem strašně naštvaná!
Chtěla jsem tu soutěž vyhrát!
Měla jsem vyhrát!
Jsem připravená na něco nového. Něco zatraceně úžasnýho!
Tohle je zatraceně můj moment!
Chci se ztratit ve víně a divných zemích a cizincích!
A pro jednou chci být já ta úplně šílená.
Já chci být ta úplně šílená.
A nechci se starat, že jsem někomu podělala den,
dokud to slouží mému umění!
Co to sakra děláš? Klídek.
Proboha, Lizzie, kdybys tu tak vážně byla.
-Ztrácíš kontrolu, holka. -Jsem tak zmatená.
Kde je problém? On tě zbožňuje.
Máte se spolu skvěle. Dělá ti snídaně.
Učíš ho a učíš se od něho. Co víc bys chtěla?
Nic. Vůbec nic.
Tohle není o něm. To já. Ztrácím se sama sobě.
Nebo se bojíš.
Směřuješ k romantickému klišé,
že můžeš být sama sebou jen sama.
Pro jiné tu budu pak. Musím se soustředit na sebe.
Proč až pak? Na tomhle momentu záleží, ne?
-Jeden život, jedna příležitost. -Já vím.
Kdo na světě je živější, charismatičtější?
A to nezmiňuju sex, o kterým jsi vykládala.
S kým jsi víc propojená,
kdo je zábavnější, zaujatější,
kdo ví víc o hudbě, má větší vášeň pro umění?
Všechno to, co v životě chceš.
Nikdo.
Myslím, že by ses mu měla zavázat hlouběji, šíleněji.
Bylo by to odvážný a krásný.
Máš pravdu.
Když budeš čekat moc dlouho, zmizí.
Patříme k sobě.
Nádherná myšlenka.
Ale nikdy ho nedostaneš, ne úplně.
Jdi do toho.
Ale nečekej to samé od něj.
Věř mi, nejsi jeho typ.
-Jsi jako polštář. -„Polštář“?
Zrovna mluvím s kamarádkou.
On potřebuje oheň!
-Oheň hluboké, šílené lásky! -Dobře.
Jako jsme měli my. A možná pořád máme.
Co to vykládáš?
Říkám, že jsi moc krotká.
Nejsi dost šílená.
Jdi do prdele, ty přehrávající krávo.
Jo, táhni.
Problém s ní, problém se mnou.
Kdybych nedala slib nenásilí...
Pořád nosím nůž.
Hej, holky. No tak!
Jestli ještě nejsi šílená,
když s ním zůstaneš, k šílenství tě přivede.
Podívej se na mě.
Každá žena, která s tebou je, začne šílet.
Ne, Hai Lai, neposlouchej ji.
Už nejsem tenhle člověk.
Pojď. Musím ti něco říct.
Promiň, Hai Lai.
Vedla sis tak dobře a já ti to zkazil.
Měla jsi vyhrát.
Ne, já to zkazila. Zamrzla jsem.
Prostě jsem tam nechtěla být, nemohla jsem.
A to se mi stává pokaždé.
Pokaždé?
Ne pokaždé. Jen když na tom vážně záleží.
Teď se zeptejte: „Můžu vidět nádobku s čajem a lžičku?“
Možná vidíte kopečky a údolí,
vytvořené lžičkou, když se vynořila z čaje.
Je to jako bambus.
Z pralesa.
Proto trvá celý život, než pochopíte čaj.
Všechno vypráví příběh.
Jsi to opravdu ty, Hai Lai, nebo o tobě jenom přemýšlím?
Jsem to já.
Nedávno jsem myslel na tolik věcí.
Cítím, že vstupuju do nové perspektivy.
A uvědomuju si o sobě nové věci.
Já taky.
Chci ti říct tolik věcí.
Teď ne.
Jen tu buď se mnou.
Jen mě drž.
Nikdy jsem ti to neřekl celým srdcem.
Miluju tě.
Já tě taky miluju.
Opravdu.
Poslouchej.
To je Koncert v C dur.
Hrála jsi překrásně.
Tehdy jsme se potkali.
Nikdy na to nezapomenu.
-Hai Lai. -Rodrigo.
-Musím něco říct. -Musím něco...
Dobře, ty první.
Ne, ty první.
Ne, ty... Dobře, oba najednou, ano?
Dobře.
Raz, dva, tři, čtyři...
-Měli bychom se rozejít. -Měli bychom mít dítě.
Než půjdeme, ještě jedna věc.
Znamená to: „Odpusťte všechno, co nebylo perfektní.“
Promiň.
Jeden život. Jedna příležitost.
Kreativní dohled Tereza Němcová