Mina damer och herrar, tack för att ni väntade.
Vi är glada att få presentera maestro Rodrigo DeSousa!
-Vi ska börja med nummer sju. -Hela orkestern.
Nej, bara kören. Okej?
-Bara kören. -Okej.
-Vart ska du? -Vi behöver mer hjälp.
Yuki. Daisuke.
I den här Confutatis...
Stryk de grumliga harmonierna här. Ingen mer WAM. Bara Wolfgang.
Alla blåsinstrumenten är borta.
Flöjter, oboer, horn är borta.
Och för Lacrimosan är det bara stråkar.
Bara violiner, cello, okej?
Var är resten av Requiem? Vad sysslar han med?
Han gör inte WAM:s version. Han gör Mozarts.
Men bara de stycken han skrev innan han dog.
Bara så att ni vet, så smäller blåsfisken snart.
Satan!
Är det slut?
Bravo!
-Maestro, får jag prata med dig? -Ursäkta mig.
Vad hände med resten av musiken? Det är inte vad vi diskuterade.
Vi måste gå.
Maestro.
-Rodrigo! -Maestro!
-Ursäkta mig. -Ursäkta mig.
Ursäkta mig.
Mr Fukumoto.
Jag är så ledsen.
Gå och prata med honom.
Och säga vadå? Den där saken var som en son för honom.
De har nog hittat armen!
Nej, förlåt. Falskt alarm. Det är en stock.
Be om ursäkt å orkesterns vägnar. Han lyssnar på dig.
Rodrigo ska be om ursäkt. Varför jag?
Du sitter i styrelsen.
Jag har räddat dig en gång tidigare.
Det krävs mer än lite whisky den här gången.
Där är moderkortet.
Vad sägs om en musikerlounge?
Försök inte förhandla med mig, Betty. Du är inte på min nivå.
Vad är det för fel på er två?
Jag är trött på att din flickvän kör min orkester i botten.
Jag slutar. Och jag tänker gå och prata med honom.
Vad tänker du säga?
Vad fan jag vill.
Huset byggdes för 100 år sen
som ett stadshus åt en familj som bodde på landet.
De pendlade fram och tillbaka tills kriget började.
Vad gör vi här?
Det här stället är perfekt för det vi behöver, Hai Lai.
Jag kan inte åka tillbaka till hotellet.
Jag måste göra nåt först.
Okej.
Herrejävlar! Vad gör du? Vad håller du på med?
Det är över, Hai lai. Det fungerade inte.
Vad gör du?
Jag gör en uppoffring. En kremering.
-Okej. -Jag bränner Requiem.
Kom nu, så går du och lägger dig.
-Ja, ja. -Okej.
Ja!
Nu lägger vi dig.
-Nej, Hai Lai. -Jo!
Min Mozart är borta. Han är helt och hållet försvunnen.
Men Berlioz behöver oss.
-För han är kär. -Ja.
För han är 26 år gammal och helt utflippad av opium.
-Ja. -Nej.
Han väntar på helvetets klockor.
-Sängen. Nu. -Klockorna...
Kan du inte sjunga för mig? Sjung för mig.
Sjung den för mig.
Vem är du?
Jag är Izumo no Okuni.
Jag är Kabukidansare, aktris och författare.
Jag trodde att Kabuki bara var för män.
Jag är kvinna och jag startade det.
Vi var lymlar som dansade och drack vid floden.
Mina vänner och jag var trötta på gamla pjäser
så vi skapade nåt eget.
Vi kallade det "Kabuki."
De sa att det var omoraliskt
för kvinnor att uppträda offentligt.
Folk är så dumma.
Sen fick de igenom en lag att bara män fick göra Kabuki.
Även de kvinnliga rollerna.
Jag fick inte ens titta på pjäserna som jag skapat.
Men vi visste vad vi hade åstadkommit.
Du är också underlig.
Gå och spela vid floden.
Nej, jag ville stanna på hotellet.
-Vadå? Nej. -Jag ville inte gå ut.
Du följer med mig.
Jag har en överraskning. Du kommer att älska den.
-Det är en juvelaffär där. -Kom nu.
Vad fan är det här?
Det är en igelkott, älskling.
Såna här caféer är det extremt inne just nu.
Kommer folk hit för att hålla i en igelkott?
Ja, för det är lugnande.
Men jag vill inte vara lugn. Jag är förbannad!
Han spelade inte stycket. Han förstörde roboten.
Han är psykopat!
Du anställde honom.
För hårt.
Du dödar igelkotten.
Du vill inte döda igelkotten, älskling.
Nej. Det vill du inte ha på ditt samvete.
Ärligt talat,
så tycker jag att det är det första han gjort på länge som hade integritet.
Musiken var fantastisk.
Men det handlar inte bara om det.
Stor konst.
Ibland behöver den tillintetgöras.
Fråga Fukumoto om det.
Har du pratat med Hesby? Han svarar inte när jag ringer.
Nej, det tror jag inte.
Du känner ju Hez. Ibland försvinner han bara.
Titta, min tar på sig själv!
-Titta! -Herrejäklar!
Varför kan ingenting nånsin vara okomplicerat.
-Vadå? -Du skrämmer den.
Ta den inte. Ta inte min igelkott!
Får jag titta?
Jag har bara sett dig dirigera i lägenheten.
Kom igen. Du vet. Inte?
Ja. Absolut. Okej.
-Okej? -Ja.
-Coolt. Utmärkt. -Ja.
Tack.
Kom igen. Det är vårt tåg.
Omgång två.
Det är nu ni måste ta ett steg framåt och utmärka er.
Så idag ska vi ser er repetera.
Det är då man dirigerar på riktigt.
Vi ska iaktta er, se hur ni arbetar med orkestern.
Stycket för den här omgången är Berlioz...
Antacid?
-Ja, tack. -Första satsen kommer ni att få
-max 20 minuter till att repetera. -Det är första gången.
När vi blir uttråkade, kommer ni att höra klockan.
Det lät henne hålla på i sju minuter. Inte illa.
Nästa, Hailey Rutledge.
Det var riktigt bra.
Vad mig anbelangar så sopade Hailey mattan med dem.
Hon var mycket bättre än första omgången.
Hur länge har hon hållit på?
Mindre än ett år.
Rodrigo har tränat henne till fullo.
Rodrigo? Nej, nej. Det fanns inte en enda Rodrigogest.
Hon har många egna idéer.
Vad sägs om Yuki?
Hon påminner om Hailey.
Verkligen? På vilket sätt då?
Att båda saknar manliga könsdelar?
Båda två närmar sig musiken på ett intuitivt och emotionellt sätt.
Vad säger han?
Han säger att hon är för feminin.
Säg mig, hur säger man "skitstövel" på japanska?
Varför ger sig alla på mig?
Ja, skitstövel!
Jag håller
med Noburo.
Jag tycker att
Yuki borde strykas.
Det luktar mochis.
Maestro!
Hej, Gloria.
Vad gör du här?
Vi ska träffa mr Fukumoto.
Nej, nej. Jag vill inte be om ursäkt.
Det behöver du inte.
Men han förtjänar en förklaring.
Kom ihåg ungdomsorkestern.
Vad är det där för röst?
Det är min igelkottröst.
Kom nu.
Nej, Gloria, vi vet inte om Hai Lai kom med.
Hon kom med.
Mår du bra?
-Inte lika bra som du. -Här är de fem finalisterna.
Daisuke Ueno.
Umberto Panetta.
Andrei Novak.
Roger Wilson.
Och...
...Hailey Rutledge.
Tack till alla som inte gick vidare.
Och lycka till, alla finalister.
Och stycket blir Mahlers Sjätte.
Mahler. Helvete.
Nu får vi se vad du verkligen kan.
Yuki.
Yuki!
Hailey.
Jag vet inte vad jag ska säga. Du var så bra.
Vad gör man?
Dessutom skulle de aldrig ha två kvinnor i en final.
Tror du att det är sant?
Tro mig, jag har sett det om och om igen.
Nu räcker det.
Jag är officiellt sett för gammal för de här tävlingarna.
Vad ska jag säga till mina föräldrar?
Översätt åt mig, Yuki.
Jag måste vara säker på att hon hör det här.
Vet du att endast fyra av världens 150 främsta orkestrar
leds av en kvinna?
Fyra.
Ta den jävla Mahlern och kör ner den i halsen på dem.
Jag ska göra mitt bästa.
Mr Fukumoto.
Maestro har nåt att säga dig.
Jag är ledsen.
Att du är... Det är bra.
Ja, för att jag dödade roboten. Det var onödigt.
Men inte för musiken.
Du bad mig göra Requiem.
Det där var mitt Requiem.
Var inte arg... Okej, var arg på mig.
Men inte på Gloria, inte på orkestern,
och inte på byggnaden, inte på ungdomsorkestern.
Jag är inte arg.
Och WAM är inte död.
-Det är bra. Han är inte arg. -Hej, maestro.
Hej.
Jag trodde att du var död.
För att vara korrekt, så blev jag kortsluten.
Nu förstår jag dynamiken bakom sårbarhet.
Tack vare dig, så vet jag hur jag ska avsluta Requiem.
Jag är besviken på dig, maestro.
Jag trodde att du tänkte utanför ramarna.
Requiem var vackert.
Men det förde oss inte framåt.
Jag är utanför ramarna. Jag menar innanför...
Jag ser inte ens ramarna.
Jag ser fram emot att fortsätta diskutera vårt partnerskap.
Whisky, tack.
Hej, Jerry.
Så du hittade mitt hak?
Om Gloria skickade dig så är jag inte intresserad.
Nej, jag är inte här för hennes skull.
Jag smet ut.
Säg inget till Gloria, men Fugu omvärderar sin donation.
Helvete också.
Inte min gris, inte min gård.
Herre jisses. Hon kommer att bli förkrossad.
Å andra sidan, finns det andra orkestrar i New York.
Vart vill du komma, maestro?
Jag vet inte. Musiken är som en avgrund.
Och man går igenom avgrunden,
tar sig ut på andra sidan och så är det bara ännu mer jävla mörker.
Jag vet inte om jag kan göra det.
-Hai Lai? -Hej, vart tog du vägen?
Pratar du med honom?
Nej, jag pratade med nån annan.
Bra. Det är riktigt bra, Hai Lai.
Håll dig bara...
-Hör på. -Behåll den kontakten.
De har valt Mahlers Sjätte till finalen.
Mahlers Sjätte? Nej!
-Du kommer att vinna! -Nej!
Du kommer att vinna.
Jag kan se det. Du kommer att vinna.
Jag kan se framtiden.
Säg inte så.
Du kommer att vinna.
Och vet du vad? Allt börjar nu för dig.
Du kan göra vad som helst.
Jag har inget grepp om det här.
Vadå? Se vad du gjorde med Berlioz. Du var fantastisk. Du var så bra.
Du var helt magisk.
Jag menar, du hade ingen tydlig bild av vad du gjorde,
men du bara... Du bara spelade musiken.
Vad menar du med att jag inte hade en tydlig bild av det?
Du vet vad jag menar.
Du gjorde det på ren instinkt.
Och jag lyssnade på dig,
och jag slutade vara din lärare, jag var bara publik.
Det var musik. Det var musik som hände.
Jag måste verkligen köra ner Mahler i halsen på dem,
så om du kunde vara min lärare i några sekunder, vore det jättebra.
Var bara ärlig.
-Helt ärlig? -Ja.
-Säker? -Kör för det.
Okej.
Då så...
I början hade du händerna i rätt position,
men sen blev du exalterade och gick in för det.
Och legatot skavde lite. Det sjönk inte in.
-Visst, okej. -Okej?
Det var som att... Nästan framme.
Men problemet är att fermatan...
Den var lite för kort.
Så trumpeten kom in lite för sent,
och oboen kom in lite för högt...
Vänta, så det är de första 20 takterna.
Ja, ja.
När flöjterna kommer in,
visade du dem hur de skulle frasera, de visste inte när de skulle andas.
Och det är problemet. Det hände med alla blåsinstrument.
Det var inte orange, eller vitt,
det var nånting i mitten.
Det som vi har pratat om, att inte stryka under allt.
Musikerna vet vad de gör.
Vi låter de bara spela, lyssna på dem...
Jag vet inte, men nästa gång, då måste du göra det perfekt.
Helt perfekt.
Att vara en bra dirigent kräver många saker.
Ett bra öra.
Kunskap om repertoaren.
Och framför allt,
måste en bra dirigent ha en övertygande vision och förmågan att kommunicera den.
Hesby! Så underbart att höra av dig.
Kan du upprepa det där, jag... Mottagningen här är inte...
Vadå? När sa han det? När?
Vad i Mozarts namn och alla motorcyklar
och allt annat i hela världen är det för fel på dig?
Hej, älskling.
Vad fan hände i din barndom som fick dig att bli så här?
Vad pratar du om, älskling?
-Spelar du fortfarande dum? -Håll dig utanför det här.
Jag pratade med Hesby.
Han sa att ni träffades, och nu kan han inte bestämma vem som ska göra Asyla.
Han sa att vi skulle reda ut det själva.
Hur vågar du gå bakom ryggen på mig?
Jag? Snacka om att kasta sten i glashus!
-Vad pratar du om? -Snälla du! Tror du att jag är dum?
Jag menar, alla gåvor, blommor, kärleksbreven?
Om du har en affär, kan du väl säga det?
Trots allt, jag kanske också vill hoppa över skaklarna ibland.
Gud vet att monogami aldrig har varit min grej.
Det är inte kärleksbrev. De är från Daniel Mahajan.
Han vill att jag ska bli chef för Guggenheim.
Ursäkta?
Det är... Du...
Varför sa du inget?
För att jag älskar dig, men du är en stor jävla glappkäft!
Tänker du ta jobbet?
Nej.
För jag tänker ta tillbaka stycket.
Och jag tänker krossa din amatörorkester.
Bra!
Visst, bra!
Nej! Bra!
På andra plats...
Andrei Novak.
Och vinnaren är...
Daisuke Ueno!
Queens filharmoniker är inte rädda för teknik eller nya idéer.
De vill göra folk exalterade över musiken igen.
Till exempel så har vi precis anställt en ny första oboist.
Betty Cragdale.
Så jag får höra dig spela.
-Vet din flickvän om det här? -Fråga inte, säg inget.
Hailey?
-Hej. -Hej.
Grattis, Daisuke!
Du förtjänade det verkligen.
Tack.
Vad hände där ute? Du var en helt annan dirigent.
Ja, jag fick panik.
Visst.
Vi inte robotar.
Visst.
Hai Lai! Du.
Du är fejk. Du är inte den riktiga Rodrigo!
Du! Du är ett Rodrigo-freak.
Rodrigo är död!
Ja, ja. Hörni.
Hai Lai!
örni.