Det är en bakåtspolning.
Molto accelerando, den är som ett band som spelas baklänges.
Som en bakåtspolning.
-Herregud. Det är en bakåtspolning. -Han försöker.
Jag behöver nån som kan spela på blomkrukor.
-Jag kan spela på blomkrukor. -Nej.
Du är redan pojkvännen och läraren.
Hur går förberedelsen inför Requiem?
Det är som... Det går...
När jag först kom till orkestern, Hai Lai,
ville jag avskeda 25 % av musikerna.
Men sen kunde jag inte det, för jag blev förälskad i dem.
-Men vi bor med honom. -Det vet inte juryn.
Jag vet inte. Jag måste även hitta en ny flöjtist
för Morgan åkte på turné med Drake och...
Du får bara den här chansen.
Jag har en vision.
Du dirigerar Requiem.
Du sveper av dig minkcapen,
och din hud är täckt med Swarovskikristaller.
Och för "Lacrimosan",
tänkte jag sätta pukan längs fram,
för han nynnade den när han dog.
Spela melodin,
inte den andliga striden.
Det är vad folk vill ha.
Hur kändes det när du dog?
Sagolikt.
-Hej. -Hej.
Det fungerar inte med Shawstycket.
Du kan lära dig det, men inte tills vi behöver det.
-Sparkar du mig? -Nej, det gör jag inte.
-Okej. -Ja.
Du får bara en vecka ledigt. Under framträdandet.
Du är en duktig musiker.
Men inte bra nog för Hailey Rutledge.
Jag har fått sparken.
Nej. Bara temporärt.
Tänker du dumpa honom?
Jag gör det som är bäst för musiken.
Då slutar jag med.
Vänta. Vadå?
Nej, nej.
-Fan. -Vad är det?
Kortköpet avslogs.
Du kanske maxade kortet
på de fem motorcyklarna du köpte till din mekaniska orkester.
Jag säger bara, jag är glad att vi inte är gifta.
-Maestro Hesby Ennis. -Hesby!
Gloria. Varsågod.
Dahlior! Hur vet du att det är mina favoriter?
Det visste jag inte. De stod i porten.
Men varsågod.
-Hej, Hezza. -Tommy!
Hej på dig.
Vem är de ifrån?
Nej. En donator.
Jag är klar med symfonin.
-Vadå? -Vadå?
-Ja! Hurra, -Hoppla!
Du klarade det under ett decennium.
Jag har varit blockerad i åtta år.
Och så tittade jag på nyheterna, och jag hörde ord upprepas:
"Bedrägeri" och "granskning" och "obstruktion."
Jag har varit uppe i tre dar, jag har avslutat sista satsen.
Det är på 15 pappershanddukar
och en blommig handduk.
Jag kallar det Asyla,
vilket är plural för asyl, världen vi lever i idag.
Det är det bästa jag nånsin gjort.
Vi kan premiärspela det om en månad.
Det kanske är fruktansvärt.
Jag kanske borde riva sönder det.
Nej! Det är säkert fantastiskt, och det kunde inte passa bättre.
Hon behöver en nystart, för hon dödade nästan påven.
Med vilje?
Kan du göra te åt oss, är du snäll? Medan Hesby spelar.
För det här är endast för anställda i symfoniorkestern.
Jaså.
Mjölk och socker?
Ja, tack.
Det börjar här, med fortissimo.
Jag är så förväntansfull.
Winslow.
Raring.
Jag hör dig knappt.
Jag har varit på en ashram.
Jag vet att du har varit på en ashram, det tog oss veckor att hitta dig.
Men du får mig att somna.
Jag var inte nöjd med mitt spelande.
Men tre månader med total tystnad har öppnat mina öron.
Jag kan höra din skjorta prassla mot ditt brösthår just nu.
Idiot.
Och det hörde jag också, så klart.
Jag har nåt till dig.
Vi behöver några tibetanska sjungande skålar, Alan.
Ta rast.
-Några... Vadå? -Tibetanska sjungande skålar.
Jag skulle vara rädd.
Jag känner inte rädsla längre, Cynthia.
Bara kärlek och avsky.
Ditt sound har förändrats från vad det en gång var.
Det har blivit mer aggressivt.
Och mer sårbart.
Hur kommer det sig?
Jag antar att jag vet hur det känns att inte kunna spela.
Det är bättre att vara på den andra sidan om ridån.
Ja.
Okej. Ska vi?
Den nakna cirkusen kommer kl. 17.00.
Okej, nummer ett, är du beredd?
Tekniskt sett mycket bra, men jag behöver en som är mer mänsklig. Nästa.
Tack, det var jättebra.
Nix. Slarvig detaché.
Tack. Nästa.
Ja. Det finns ingen mer.
-Hittade du nån? -Herreg...
Du kanske måste sänka dina krav.
-Nej. -Nej.
Du skulle sett honom innan vi gick in.
Han grät nästan.
Jag har inte varit på en audition på 29 år.
Är ni säkra på att ni vill spela den här musiken?
Jag frågade Dee Dee om han ville spela blomkrukor, och han sa...
Jag vill hemskt gärna spela blomkrukor.
Vi vill se honom spela blomkrukor. Och spela för dig.
Vi är så stolta över dig.
Jag vet att här är för mycket i omloppsbanan...
Nej. Jag vill ha de bästa musikerna till stycket.
Och här kommer Karl in, eller hur?
Och gör...
Nej, det finns inga jetés. Det finns ingen Karl.
Vad hände med Karl?
Att se honom vara du, det blev artificiellt.
-Jag tycker att du ska vara du. -Okej.
Men ärligt talat, så har jag fastnat.
Kan vi visa honom sekvensen så här långt?
-Okej. -Fem, sex, sju, åtta.
Okej.
Och sen är det ett slags sönderfallstema.
Okej.
Jag gillar det här.
Åh, nej. De är galna. De blir som zombier, visst?
Du har en poäng där.
Ge Ana Maria lite mer liv, Mischa.
Upp på bordet.
Så där ja.
Och vet du vad, Rodrigo? Varför biter du henne inte?
Ja. Ja.
Du har rabies.
Ja.
Jag gillar det. Ja.
Jag är inte säker på bitandet.
Det är så vi visar hur du infekterar dem.
Ja, men bitandet, infektioner är lite för...
Du vet? Som...
Du har rätt. Du behöver inte vidröra dem.
Du gör dem galna med ditt dirigerande.
-Eller hur? Som Alessandra. -Okej.
Med Alessandra är det rimligt, för jag gjorde...
Hon var redan... Du vet? Och jag gjorde ett misstag.
Men orkestern, de är inte galna. Jag önskar att de var det.
De är bara galna när det gäller kisspauser.
Du har rätt igen. Vad sägs om att de är likgiltiga?
De är på drift. De flyter.
Men vad händer då med dig? Det är här jag har fastnat.
Vi kan väl gå tillbaka till Faust? Vi tänker Faust.
Jag tänker att oboisten kan vara nyckeln.
Du. Egon. Egon.
Varför gör hon illa mig?
Jag älskar Hai Lai.
Visa hur du älskar henne.
Okej.
-Hur skulle du älska henne? -Okej.
Cinco, seis, siete, ocho.
Jag tror inte att du älskar henne.
Tänk om du inte älskar henne, men hon måste älska dig, annars drunknar du?
Snyggt. Jag gillar det.
Jag vet inte.
Tack. Tack, Natalie. Men jag gillar inte det här längre.
Vi prövar nåt annat.
Nej, jag vill inte pröva nåt.
Det räcker, Egon.
Det räcker för mig.
-Räcker det? -Ja.
-Hur menar du? -Jag vill inte göra det här längre.
Så du känner inte för att jobba?
Jag känner alltid för att jobba, det är problemet.
Ge honom en applåd. Tack.
Tack så mycket för din dyrbara tid.
Jag är verkligen tacksam.
Vi iakttar hur han går.
Var i helvete är mina nycklar?
Vi kan använda det här. Vi kan ändå göra stycket.
-Var är mina nycklar? -"Var är mina nycklar?"
-Jag vet att de är... -"Var är mina nycklar?"
-De ligger i fickan. -"Var är mitt liv?"
-Hallå. Sluta, hörni. Sluta. -"Sluta. Sluta, hörni."
-Sluta. -"Sluta."
-Ya basta, det räcker. -Ciao.
Du kommer tillbaka.
Ser du att takterna två och tre är markerade med ett "X", Warren?
-Jag undrade just vad det var. -Spela det som ett raspigt stopp.
-Raspigt stopp? -Ja.
Tänk på det som en interpunkterad träff som skickar oss till nästa sats.
Pröva, är du snäll.
Det jag söker är mer som en plötsligt vinklad knall.
-Jag är inte säker på... -Okej.
Tänk att du står högst upp på ett väldigt högt hus,
och du vill hoppa, men du gör det inte,
men själva idén är kittlande?
Eller när du är ombord på ett höghastighetståg...
"Plötsligt svänger det, och din mage åker upp i öronen."
Jag bara babblade och kunde inte sluta,
trots att jag såg mig själv babbla,
och Warren bara sitter där och stirrar på mig
som om han faktiskt sover med ögonen öppna.
Jag älskar dig, Hai Lai.
Du behöver inte älska mig.
Säger vi det nu?
-Vi säger det hela tiden. -Det gör vi inte.
I många år nu, har vi sagt det.
Jag älskar dig, och du behöver inte älska mig.
Jag älskar dig.
Warren Boyd, han är en sömnig figur.
Alla musiker är det.
De är dåliga på ord. De lyssnar inte så bra på ord.
Satte du på dig lärarmössan igen?
-Ja. -Okej.
Mössan, tofflorna, allting, ja.
-Ja. -Det du säger är bra.
Men i Japan,
har du bara 20 minuter på dig att jobba med orkestern.
-Jag har inte blivit antagen än. -Tja, bara...
Lär dig att ge dem vad du vill ha, du vet?
-Okej. -Utan predikan.
-Ingen predikan. -Nej.
Stå bakom podiet, Hai Lai.
Så att instrumenten kan vara med musikerna.
Gör dig själv stor.
-Större. -Som en vision.
-Jag känner mig dum just nu. -Ja, det är seriöst dumt. Ja.
För allt vi gör är ganska fånigt.
Det här är mycket annorlunda än mina lektioner med Thomas.
Jaså? På vilket sätt?
Vi måste fokusera nu.
Upp med dig.
-Fokus. Ja, fokusera. -Ja.
Jag är spegeln, okej?
Och du dirigerar. Kom igen.
Okej. Hai Lai, det...
Det är lite för mycket, eller?
Så att de vet att jag hänvisar till inledningen.
Okej.
De behöver inte veta det. De behöver bara spela.
Jag känner att de behöver veta så att de kan spela.
Men pröva det utan ord.
Inga ord?
Nej!
Jag förstår inte.
Hur kan du spela nåt som bara försvinner?
Jag har aldrig upplevt det. Jag vet inte.
Vad finns det att förstå?
Spela bara musiken och lös in checkarna.
Det är anledningen till att Mozart lämnade mig.
Jag har inget att ge det här stycket.
Jag måste få avbryta dig där.
Du är sorgsen, och jag ber om ursäkt.
Men jag gör inte sorgsenhet.
Lycka till.
Du har 88 tangenter. Använd dem!
Okej.
"Thomas Pembridges Queensfilharmoniker har rest sig som Fenix på en motorcykel."
Det är underbart.
Lyssna här: "Vi har äntligen vaknat,
efter att ha vaggats till sömn av New Yorks symfoniorkester,
vars rasande tak kanske har visat sig vara en alltför passande metafor."
Vadå?
Den ombytliga skitstöveln.
Vi annonserar Hesbys Asyla nästa vecka.
Vi får se vad de skriver då.
-Vänta. Menar du min gamla vän Hesby? -Ja.
Ja. Hesby som jag presenterade dig för.
Han som aldrig hade tagit uppdraget om jag inte bett honom.
Symfoniorkestern gav honom det.
Och du lämnade orkestern för att spela med dina scootrar.
Vem skickade den här?
-Det är... Underbar choklad. -Bara en donator.
Underbart.
De fortsätter komma, eller hur? De här små paketen?
-Släpp- -Vem är de som skickar dig gåvorna?
Får jag den.
Okej. Jag är här. Gå på din lektion.
Är du säker på att du kan servera? Det är svårare än du tror.
Ursäkta mig.
Måste jag vara en kaxig 13-åring för att göra ett bra jobb?
Du ser bra ut. Jag skulle ge dig extra.
Vet du vad? Glöm det.
Din lilla skit.
Du, jag menade ju pengar.
Tror du att du är den första tonåringen som beter sig som skit?
Jag skrev den jävla boken.
Och nu ska jag vara servitris med en hand?
Din otacksamma lilla skit.
Vad är det?
Jag var riktigt dum.
Jag sabbade min handled igen.
Jag var så jävla dum. Jag gör många dumma saker.
Jag borde ringa läkaren,
men han kommer säga att jag ska vila ett år till.
Helvete.
Du måste verkligen vilja det här.
-Vadå? -Musiken. Trummorna.
Vill du det?
Det är det enda jag gillar att göra.
Så be mig.
Be mig hjälpa dig.
Med respekt.
Kan du vara så snäll och ta mitt skift så att jag kan gå och öva?
Ja.
Men om jag nånsin hör dig prata om en tjej eller kvinna som du pratade med mig,
-då är det kört. -Okej.
Jag är fortfarande inte säker på notationen. Jag...
Vad är det, Hailey?
Halsen?
Du har ingen hals. Strupkatarr.
Smittar det?
-Strupkatarren sitter i sinnet. -Intressant.
Jag fattar. Coolt.
Hur...
Inte så?
Du vill att jag kör ponticello.
Vill du att jag dansar som en liten tjej?
Ber om ursäkt, maestra.
De är mina främsta och bästa kritiker, för de ljuger inte.
Du, Thomas. Se Swoozie i ögonen.
-Där finns en enkel, mjuk sanning. -Ja.
-Se vad hon tänker... -Vackert.
Jag vill visa dig nåt.
Vad tänker du nu? Vad tänker du?
Du, Winslow. Vad gör du... Kom hit.
Kolla. Max's Kansas City.
Det är Bowie. Armbågen där.
Minns ni hur vi drog runt på stan tillsammans?
Det känns som jag är tillbaka där nu.
Man måste kämpa för att inte bli förkalkad.
Du inser väl,
att genom att låta Gloria premiärspela ditt stycke, för det är ju det du gör?
Tänk om vi tre skulle göra premiären?
Vi skulle kunna göra det. Som en återförening, visst?
-Kanske det. -Ja?
Nej. Det kan vi inte.
-Det kan vi. -Nej, nej.
Minns du inte att vi brukade säga:
"Om vi verkligen samarbetar, kommer vi att uppleva enhet."
Ja, vi var höga på LSD.
Men vi menade det. Tror du inte på det längre?
Det var inte förrän jag började spela med Thomas igen
som jag kände elden i mig.
Bokstavligt talat.
Hon har beställt stycket. Det är hennes.
Kom igen. Vi kan väl jävlas lite, och bara ha förbannat skoj.
-Vad säger du? Kom igen. Nu kör vi. -Exakt.
Jag vill ha dig, Gloria.
Jag behöver dig.
Jag borde inte ens vara här.
-Har du njutit av mina gåvor? -Det har jag.
Men du slösar dina pengar. Jag är upptagen.
Guggenheim Museum vill att du blir vår nästa VD.
Hilla von Rebay föreställde sig det här stället som ett andligt tempel.
Kom, vägled den anden in i en ny era.
Kom med i den högsta ligan.
-New Yorks symfoniker är den högsta ligan. -Ja.
Men våra donatorer är inte bara crème de la crème från New York,
de kommer från hela världen.
-Det är frestande. -Och det bästa är,
att till skillnad från sura musiker eller dirigenter,
så säger inte konsten emot eller strejkar.
Några råttor på Guggenheim?
Inga råttor.
Se mig i ögonen, Gloria,
och säg att du är 100 % nöjd med symfoniorkestern,
att du vill stanna, och att jag ska släppa det.
Då gör jag det.
Låt oss dricka lite mer vin.
Är det han?
Nej... Vem då? Killen med mustaschen?
Det är Antonio från nakna cirkusen. Bakom honom.
-Nej, det är inte han. Nej. -Jag måste kolla...
Jag är glad att du är här. Är allt bra?
Jag mådde lite dåligt.
Jag vill absolut inte missa det här.
Tack ska du ha.
Gör dig i ordning. Sasha kan gå igenom ändringarna.
-Så ses vi snart. -Okej. Ha så kul.
-Herrejävlar. -Tack. Vadå?
De har kallat in Arnar Valgirsson som bedömare.
-Vem är det? -Han är en toppkritiker från Island.
Han kallas för den stinkande hajen från Reykjavik.
Han gav mig en dålig recension en gång.
Oroa dig inte för honom.
Han sa att jag var en tropisk fågel utan vingar.
-Hur stört är inte det? -Det är riktigt stört.
Jag har tänkt på en sak, Hai Lai. Du vet de sista tio satserna?
Du klarar dig utan dem.
Du kan bara stryka dem. Musiken behöver inte dem.
Caroline Shaw vill ha dem där, så jag behåller dem.
Okej. Då så, okej.
Det handlar inte om Caroline Shaw nu.
Det handlar om dig.
Det handlar om dig och musiken, om friheten.
Det finns inga donatorer. Ingenting. Pröva bara saker.
-Gör det som är bra för musiken. -Det är det jag tänker göra.
Okej, toppen.
Violinsektionen? Hittade du nån?
Jag ska pröva nåt nytt. Oroa dig inte.
-En överraskning? Okej, överraskning. -Okej.
Mierda, Hai Lai. Lycka till.
Vad gör min pappa här?
Jag bad honom komma.
Är du inte riktigt klok? Varför gjorde du det?
För att jag tror att det är nåt du måste gå igenom.
Du måste konfrontera honom.
Be honom gå. För jag kommer inte att kunna göra det här.
-Okej, jag ber honom gå. -Okej.
Eller så kan du gå ut på scen och ta livet av dig.
-Vadå? -Ja. Offra dig, Hai Lai. Ja.
Ta tag i flickan som tänker:
"Man är bäst eller så är man skitdålig."
Rösterna som din pappa placerat i ditt huvud,
och släng ut dem genom fönstret, som en boomerang.
-Boomeranger kommer tillbaka. -Det beror på hur man kastar dem.
Man kan inte springa och göra musik samtidigt.
Du måste ta ett andetag. Du måste konfrontera det här.
Jag lovar, för efteråt,
kommer hela Japangrejen bara vara som en kvark.
En kvark?
Bara en liten bit av en atom.
Du får inte titta.
God kväll.
Vi är Hailey Rutledge Ensemble.
Ikväll har vi äran att få premiärspela ett stycke av Caroline Shaw.
Jag har också min far här från North Carolina.
Och jag skulle inte vara här utan honom, så tack för att du kom. aw.