Je to jako navíjení.
To molto accelerando je jako páska, co jede pozpátku.
Jako navíjení.
-Bože. Tohle je navíjení. To... -Snaží se.
Potřebuju, aby někdo hrál na květináče.
-Já můžu. -Ne.
Už jsi přítel a učitel.
A jak jde příprava na Requiem?
Je to... Jde to...
Víš, když jsem přišel do orchestru,
chtěl jsem vyhodit asi čtvrtinu hudebníků.
Ale pak jsem se do nich zamiloval.
-Ale my s ním žijeme. -To nemusí vědět.
Nevím. Už tak potřebuju nového flétnistu,
protože Morgan je na turné s Drakem...
Stačí to udělat jednou, Hai Lai.
Mám vizi.
Diriguješ Requiem.
Odhodíš kožešinový plášť
a holou kůži máš pokrytou kameny od Swarovského.
A pro „Lacrimosu“
jsem uvažoval o tympánech vpředu,
protože když umíral, pobrukoval si.
Hraj melodii,
ne duševní zápas.
To lidé chtějí.
Jaké to bylo, když jsi umřel?
Ohromné.
-Ahoj. -Ahoj.
S tou Shawovou to nepůjde.
Vím, že se do toho dostaneš, ale nemáme čas.
-Vyhazuješ mě? -Nevyhazuju tě.
-Dobře. -Jo.
Jen ti dávám týden volna. Jenom na to představení.
Jsi skvělý hudebník.
Jen ne dost dobrý pro Hailey Rutledgeovou.
Vyhodila mě.
Ne. Jen dočasně.
Ty ho prostě zahodíš?
Dělám, co je nejlepší pro hudbu.
V tom případě končím.
Moment, cože?
Ne.
-Sakra. -Co se děje?
Zamítli mi kreditku.
Možná jsi ji vysál
těmi pěti motorkami, co jsi koupil svému orchestru.
Řeknu to. Jsem ráda, že nejsme manželé.
-Maestro Hesby Ennis. -Hesby.
Glorie. Tu máš.
Jiřiny! Jak jsi to věděl?
Nevěděl. Byly v hale.
Ale nemáš zač.
-Ahoj Hezzo. -Tommy!
Ahoj.
Od koho jsou?
Od sponzora.
Dokončil jsem symfonii.
-Cože? -Cože?
-Jo! Hurá! -Sláva!
Netrvalo ti to ani deset let.
Osm let jsem měl tvůrčí blok.
A pak jsem sledoval zprávy a pořád slýchal stejná slova.
„Podvod“ a „vyšetřování“ a „překážky“.
Tři dny jsem nespal a dokončil poslední větu.
Je na 15 papírových utěrkách
a květovaném hadříku.
Jmenuje se Azyly,
plurál pro azyl, svět, ve kterém dnes žijeme.
Nejlepší věc, co jsem udělal.
Uvedeme ji za měsíc!
Možná je to hrůza.
Možná to roztrhám.
Ne! Jsem si jistá, že je úžasná, a nevymyslela bych lepší načasování.
Ano, potřebuje začít znovu, potom, co málem zabila papeže.
Schválně?
Neudělal bys nám čaj, zlato, zatímco Hesby bude hrát?
Protože tohle je jen pro zaměstnance filharmonie.
Jistě.
Mléko a cukr?
Ano, díky.
Dobře, začneme tady. Fortissimo.
Jsem tak vzrušená.
Winslowe.
Zlato.
Sotva tě slyším.
Byl jsem v ášramu.
Vím, že jsi byl v zatraceném ášramu, hledali jsme tě týdny.
Ale právě jsi mě uspával.
Moje hraní mi nedělalo radost.
Ale tři měsíce naprostého ticha mi probudily uši.
Slyším, jak se ti košile otírá o chlupy na hrudi.
Kokote.
A tohle jsem samozřejmě slyšel taky.
Něco pro tebe mám.
Alane, potřebujeme tibetské zpívající mísy.
Dejte si pauzu.
-Cože? -Tibetské zpívající mísy.
Bála bych se.
Já už strach necítím, Cynthie.
Jen lásku a zhnusení.
Tvůj zvuk se změnil, už nezníš stejně.
Jsi agresivnější.
A zranitelnější.
Čím to je?
Asi tím, že už vím, jaké je nemoct hrát.
Je lepší být na druhý straně opony.
Jo.
Dobře. Můžeme?
V pět tu mám nahej cirkus.
Dobrá, číslo jedna, můžete, prosím?
Technicky výborné, ale potřebuju někoho lidštějšího. Další.
Díky, to bylo skvělé.
Ne. Lajdácké détaché.
Díky. Další.
Jo. Další není.
-Našla jsi někoho? -Bože...
Možná musíš snížit požadavky.
-Ne. -Ne.
Měla jsi ho vidět, než šel dál.
Málem se rozbrečel.
Nebyl jsem na konkurzu 29 let.
Jste si jistí, že to chcete?
Zeptal jsem se Dee Deeho na květináče,
a řekl, že bude moc rád.
Chceme ho vidět hrát na květináče. A chceme hrát pro tebe.
Jsme na tebe hrdí.
Hai Lai, vím, že tohle je oběžná dráha.
Ne. Chci ty nejlepší muzikanty.
Fajn, a teď přijde Karl, ano?
A udělá...
Ne, nebudou žádné jetés. Žádný Karl.
Co se mu stalo?
Když tě tančil, bylo to umělé.
-Myslím, že ty bys měl být ty. -Dobře.
Ale upřímně, trochu jsem se zasekl.
Lidi, můžete předvést, co zatím máme?
-Dobře. -Pět, šest, sedm, osm.
Dobře.
A pak je tam takový rozkladný motiv.
Dobře.
Tenhle moment se mi líbí.
Ale ne. Zbláznily se. Trochu jako zombies, že?
Dobrý postřeh.
Mischo, Ana Maria chce víc života.
Nahoru na stůl.
To je ono.
Víš co, Rodrigo? Můžeš ji kousnout?
Ano.
Máš vzteklinu.
Ano.
To se mi líbí. Ano.
Nevím, to kousnutí...
Tak ukážeme, že jsi je nakazil.
Ano, ale kousání, infekce, je to trochu...
Ne? Moc...
Pravda. Bez doteků.
Jen je přivedeš k šílenství svým dirigováním.
-Ano? Jako Alessandru. -Ano.
S Alessandrou to dává smysl, protože ano, já jsem...
Ona už byla... A já udělal chybu.
Ale orchestr není šílený. Přál bych si, aby byl.
Šílí jen kvůli pauzám na záchod.
Máš zase pravdu. Co kdyby byli bez cíle?
Zmítají se. Unáší je proud.
Ale kam to zavede tebe? Tady jsem se zasekl.
Co když se vrátíme k Faustovi? Faust.
Klíčem je možná ta hobojistka.
Hej.
Hej. Egone.
Proč mi ubližuje?
Miluju Hai Lai, no tak.
Ukaž mi, jak ji miluješ.
Dobře.
-Jak ji miluješ? -Dobře.
Cinco, seis, siete, ocho.
Nevěřím ti, že ji miluješ.
Co když ji nemiluješ, ale potřebuješ, aby ona milovala tebe, jinak se utopíš?
Hezky. To se mi líbí.
Já nevím.
Díky, Natalie. Ale už se mi to nelíbí.
Zkusíme to jinak.
Ne, nechci to zkoušet jinak.
Končím, Egone.
Končím.
-Končíš? -Ano.
-Co to říkáš? -Už to nechci dělat.
Takže neumíš pracovat?
Já pořád pracuju, to je to.
Všichni, potlesk. Díky.
Díky moc za tvůj drahocenný čas.
Vážím si toho.
Sledujme, jak odchází.
Kde jsou moje klíče?
To můžeme použít. Můžeme to udělat.
-Klíče? -„Klíče?“
-Vím, že byly... -„Klíče?“
-Mám je v kapse. -„Můj život?“
-Hej, jasně. Přestaňte. Přestaňte, lidi. -„Přestaňte, lidi.“
-Přestaňte. -„Přestaňte.“
-Ya basta, dost! -Čau.
Vrátíš se.
Warrene, vidíš to X mezi taktem dva a tři?
-Všiml jsem si. -Zkus to hrát jako škrabku.
-Škrabku? -Ano.
Mysli na to jako na vykřičník, který nás vystřelí k další části.
Zkus to, prosím.
To, co hledám, je spíš náhlý výstřel.
-Nevím... -Dobře.
Warrene, znáš ten pocit, kdy stojíš na střeše hodně vysoké budovy,
chceš skočit, neuděláš to,
ale ta myšlenka je lákavá?
Nebo když jsi v rychlovlaku...
„Najednou zahne a máš žaludek až v hlavě.“
Mluvila jsem, nemohla jsem přestat,
viděla jsem se, jak mluvím,
a Warren jen seděl a díval se na mě,
jako by spal s otevřenýma očima.
Miluju tě, Hai Lai.
Ty nemusíš milovat mě.
Teď to říkáme?
-Říkáme to pořád. -Neříkáme.
Spoustu let, ano. Říkali jsme si to.
Miluju tě, ale ty nemusíš milovat mě.
Ale já tě miluju.
Warren Boyd je ospalá osobnost.
Hudebníci jsou.
Slova jim nejdou. Neposlouchají slova.
Je z tebe teď učitel?
-Ano. -Dobře.
Mám čepici, pantofle, všechno, ano.
-Jo. -Říkáš dobré věci.
Ale v Japonsku
budeš mít na práci s orchestrem jen 20 minut.
-Tam ještě nejsem. -Jenom...
Musíš se naučit dát jim, co chceš.
-Dobře. -Bez kázání.
-Ano.
Buď za pódiem, Hai Lai.
Ať můžou být nástroje se svými hudebníky.
Musíš se zvětšit.
-Větší. -Jako zjevení, ano?
-Cítím se hloupě. -Je to vážná hloupost.
Všechno, co děláme, je trochu směšné.
Tohle je jiné než lekce s Thomasem.
Ano? Jak?
Dobře. Vážně se musíme soustředit.
Vstávej.
-Soustředit. Jasně. -Ano.
Fajn. Já jsem zrcadlo, ano?
A ty diriguj, ano? Do toho.
Dobře. Hai Lai...
Je to trochu moc, ano?
Jen aby věděli, že oznamuju úvod.
Dobře.
Nemusí to vědět. Jen potřebují hrát.
Myslím, že to musí vědět, aby mohli hrát.
Dobře, ale zkus to beze slov.
Beze slov?
Ano.
Nerozumím tomu.
Jak můžeš hrát něco, co prostě zmizí?
Nikdy jsem to nezažil. Nevím.
Co na tom chceš chápat?
Jen hraj hudbu a kasíruj šeky.
Kvůli tomuhle mě Mozart opustil.
Nemůžu jeho dílu nic dát.
Teď tě budu muset zastavit.
Jsi smutný, a to je mi líto.
Ale já smutek neumím.
Hodně štěstí.
Máš 88 kláves. Použij je!
Dobře.
„Queenská filharmonie Thomase Pembridge povstala jako fénix na motocyklu.“
To je úžasné.
Hele. „Konečně jsme vzhůru,
„poté, co nás uspala Newyorská filharmonie,
„jejíž praskající strop se ukázal být víc než metaforou.“
Cože?
Ten mizerný kretén.
Příští týden uvedeme Hesbyho Azyly.
Uvidíme, co napíšou pak.
-Moment. Myslíš mého starého kamaráda? -Ano.
Ano. Hesbyho, kterého jsem ti představil já.
Který by to nikdy nepřijal, kdybych mu to neřekl.
Domluvila se s ním filharmonie.
A ty jsi ji opustil, aby sis mohl hrát s motorkami.
Kdo to poslal?
-Je tam... Parádní čokoláda. -Jen sponzor.
Krása.
Pořád přicházejí ty malé balíčky.
-Nech to. -Kdo ti je posílá?
Vezmu si to.
Fajn, jsem tady. Běž na svou hodinu.
Jste si jistá, že to zvládnete?
Promiň.
Musím být třináctiletý fracek, abych to dělala dobře?
Jste hezká. Dám vám spropitné.
Víš co? Kašlu na to.
Kreténe.
Hej, myslel jsem peníze.
Myslíš, že jsi první spratek?
Já to znám.
Teď mám být jednoruká číšnice?
Nevděčný malý spratku.
Co se děje?
Byla jsem idiot.
Zase jsem si zničila zápěstí.
Byla jsem pitomý idiot. Často jsem idiot.
Musím za doktorem,
ale on mi řekne, ať nehraju další rok.
Kurva.
Víš, musíš to opravdu chtít.
-Co? -Hudbu. Bubny.
Chceš to?
Je to to jediné, co dělám rád.
Tak mě požádej.
Požádej mě o pomoc.
S respektem.
Můžete prosím vzít mou směnu, abych mohl jít cvičit?
Ano.
Ale jestli tě o nějaké holce uslyším mluvit, jak jsi mluvil se mnou,
-skončili jsme. -Dobře.
Hailey, nejsem si pořád jistý tím...
Hailey, co se děje?
Krk?
Nemáš krk. Laryngitida.
Je to nakažlivé?
-Je to laryngitida mysli. -Zajímavé.
Chápu. Super.
Jak...
Takhle ne?
Chceš ponticello.
Mám tancovat jako holčička?
Promiň, maestra.
Jsou to mí první a nejlepší kritici, protože nelžou.
Thomasi, podívej se Swoozie do očí.
-Je v nich jednoduchá, jemná pravda. -Ano.
-Vidíš, co si myslí... -Nádhera.
Chtěl bych ti něco ukázat.
Co říkáš? Co si myslíš?
Hej, Winslowe! Co tam... Pojď sem.
Hele. U Maxe v Kansas City.
To byl Bowie. Ten loket.
Pamatujete, jak jsme tam my tři řádili?
Mám pocit, jako bych tam byl.
Musíme bojovat proti zkostnatění.
Uvědomuješ si,
že nechat Glorii uvést poprvé tvoje dílo je přesně ono?
Co kdybychom to udělali my tři?
Dokázali bychom to. Bylo by to jako sraz po letech.
-Možná můžeme. -Ano?
Ne. Nemůžeme.
-Můžeme. -Ne.
Pamatuješ, že jsme říkávali,
„Když budeme plně spolupracovat, zažijeme jednotu“?
Byli jsme na LSD!
Ale mysleli jsme to vážně. Ty už v tyhle věci nevěříš?
Až chvíle, kdy jsem se zase dal dohromady s Thomasem,
ve mně znovu zažehla oheň.
Doslova.
Ona má na ten kus nárok, je její.
No tak. Vykašleme se na to a prostě si užijeme pořádnou zábavu.
-Co ty na to? No tak. Uděláme to. -Přesně.
Glorie, chci tě.
Potřebuju tě.
Ani bych tu neměla být.
-Užila sis moje dárky? -To ano.
Ale plýtváš penězi. Už jsem zadaná.
Guggenheimovo muzeum chce, abys byla naší příští ředitelkou.
Hilla von Rebay si tohle místo představovala jako chrám ducha.
Pojď, převeď toho ducha do nového věku.
Připoj se k velké hře.
-Newyorská filharmonie je velká hra. -Ano.
Ale naši sponzoři nejsou jen smetánka New Yorku,
pocházejí z celého světa.
-To je lákavé. -A to nejlepší,
na rozdíl od tvých náladových hudebníků,
umění neodmlouvá a nestávkuje.
Jsou v Guggenheimu krysy?
Žádné krysy.
Glorie, podívej se mi do očí
a řekni, že jsi s filharmonií stoprocentně spokojená,
že chceš zůstat, a že to mám vzdát.
A já to vzdám.
Dáme si ještě trochu vína.
Co, to je on?
Ne... Který? Ten s knírem?
To je Antonio z nahýho cirkusu. Za ním.
-Ne, to není on. Ne. -Podívám se...
Ráda tě vidím. V pořádku?
Nebylo mi úplně dobře.
Ale jsem tady.
Díky moc.
Dobře, usaď se. Sasha ti řekne o pár změnách.
-Uvidíme se za chvíli. -Dobře.
-Krucinál. -Co je?
Ten posuzovatel bude Arnar Valgirsson.
-Kdo? -Islandský top kritik.
Smrdutý žralok z Reykjavíku.
Jednou mě hrozně strhal.
Neboj se ho. Neboj se.
Prý jsem tropický pták bez křídel.
-Není to na hlavu? -Je.
Hai Lai, říkal jsem si... těch posledních deset taktů?
Můžeš to udělat bez nich.
Můžeš je škrtnout. Myslím, že je ta hudba nepotřebuje.
Caroline Shawová je tam chtěla, takže je tam nechám.
Dobře. Ano.
Už to není o Caroline Shawové.
Je to o tobě.
O tobě, hudbě, svobodě.
Žádní sponzoři. Nic. Prostě to zkus.
-Dělej, co je dobré pro hudbu. -Přesně.
Fajn, skvěle.
A co viola? Našla jsi někoho?
Zkusím něco nového. Neboj.
-Překvapení? Dobře. -Dobře.
Mierda, Hai Lai. ¡Mierda, mierda!
Proč je tam můj táta?
Pozval jsem ho.
Zbláznil ses? Proč jsi to udělal?
Protože si tím musíš projít.
Musíš ho konfrontovat.
Potřebuju, aby odešel. Já to nezvládnu.
-Dobře, řeknu mu to. -Ano.
Nebo můžeš jít na scénu a zabít se.
-Cože? -Ano. Obětuj se, Hai Lai. Ano.
Popadni tu holčičku,
„Nejlepší, nebo k ničemu,“
hlasy, co ti tvůj táta dal do hlavy,
a vyhoď je z okna jako bumerang.
-Bumerangy se vrací. -Záleží, jak je hodíš.
Nemůžeš najednou utíkat a dělat hudbu.
Musíš se nadechnout. Musíš se tomu postavit. Ano?
Přísahám, že potom
celá ta japonská záležitost bude jako kvark.
Kvark?
Malinkatá součást atomu.
Nedívej se.
Eso.
Dobrý večer.
Jsme Orchestr Hailey Rutledgeové.
Dnes máme tu čest uvést nový kus Caroline Shawové.
Je tu i můj otec ze Severní Karolíny.
Bez něj bych tu nebyla, takže děkuji, že jsi přijel.
Kreativní dohled Tereza Němcová kuji, že jsi přijel.