Mozart în junglă
O viziune în mintea și în privirea mea.
Nu pot să mor, nu pot să dispar,
căci e ca energia, care doar se transformă.
Poate că Wolfgang va reveni ca fantoma unei viziuni.
Ceea ce e totuna cu o viziune.
Hailey, crezi că pot să fac Recviemul?
La naiba! Chiar vreau să vorbesc despre asta,
dar am întârziat la muncă, apoi am repetiție,
apoi am altă muncă, apoi altă repetiție și...
Sună, probabil e pentru tine.
De ce nu ții tu telefonul? Nu-mi trebuie.
- Nu vreau un telefon, Hailey! - Nimeni nu vrea un telefon!
Dacă cineva se simte neglijat într-o relație,
ar trebui să spună ceva, nu?
Chiar dacă e în fața unchiului celuilalt,
pe care nu l-a văzut de opt ani?
Dacă te simți neglijat, trebuie să spui,
dar poate nu în fața unchiului.
Fund gol de maimuță primăvara, Hailey!
Poftim?
- Ghici ce. - Ce?
Au sunat de la concursul Fukumoto pentru dirijori.
- Vor să te vadă săptămâna viitoare! - Doamne, ce? Dumnezeule!
Nu mi-ai spus că ai candidat. De ce...
Pentru că n-am vrut să am ghinion!
Stai așa, ce e?
E cea mai mare competiție pentru dirijori din lume.
I-ar putea schimba viața!
Ce scrie aici?
- „FFF”. - Da. FFF.
Și de ce crezi că Beethoven a scris trei de F în partitură, Alan?
Pentru că voia să sune fortississimo.
Pentru că voia să stârnească un tărăboi.
Voia să stârnească o explozie de bucurie, teroare și împerechere spontană.
Dar noi nu putem face asta, nu?
Nu, bineînțeles că nu putem.
Pentru că ne trebuie o secție de trompete care să sune ca o apocalipsă.
Thomas?
Salut, ce faci?
N-am putut să nu observ că ai o problemă la un cilindru.
- N-am auzit nimic. - Eu am o ureche foarte antrenată.
De fapt, am mers cu motocicleta
cu Liverpool Black Diamond Club acum mult timp, în anii '70.
Aveam un Vincent Black Shadow. Îmi dai voie?
Da, te rog.
- Hai, dă-i drumul! Ce naiba? - Scuze!
Durează o clipă!
- Așa. Îmi dai voie? - Desigur.
Alan!
Fortississimo!
Coardele să vină în spate, spre peretele de aici.
Bine. Da, aduceți-vă lucrurile. Pe toate. Așa.
Bine, așa, bun.
Alămurile, stați bine, deși poate o să aveți nevoie de dopuri.
Percuția, puteți să vă îndepărtați.
Și ce să facă?
Găsiți ceva în care să dați.
Vă trebuie un sunet, găsiți-l.
Eraseface, ai adus bestia, a sosit.
Salut, da, eu și băieții am aranjat mecanismul ăsta lateral...
Nu funcționează, dar când o să văd ce are, o să fie grozav.
E un moment nepotrivit?
Nu, deloc, draga mea.
Vin să mă vadă la Lizzie.
Nu-mi vine să cred. Mersi că m-ai pus să candidez.
Bineînțeles că o să vină! Să ai visuri mari, Rutledge.
Da, ca să fie oficial, nu merge deloc.
Dar o să văd ce are și o să fie tare.
Vor putea instrumentiștii să se audă cu aia?
Habar n-am.
Cred că o să mă fac de râs.
Și eu.
Am patru zile să mă pregătesc și nu sunt deloc gata.
Cred că o să cântăm Shaw, deși încă învățăm piesa.
Nu știu, putem discuta la lecție.
Știu că nu e convențional, dar... Da.
Ce e?
Nu prea pot să spun.
Nu îți stă în fire.
Se pare că Bjarne Berggren a avut o cădere nervoasă.
Și-a ros unghiile de tot.
Așa că au avut nevoie de un înlocuitor în juriu.
Deci nu poți să...
Îmi pare rău, nu am voie să îți dau sfaturi.
- Găsește alt instructor. - Știi pe cineva?
Nu, dar să nu lași vreun pârlit să-mi strice munca.
Și nu cânta piesa aia.
Oamenii ăștia sunt porniți pe muzica clasică gen Brahms.
Gata, nu-ți mai spun nimic.
Doar atât:
dacă ratezi șansa asta, o să-ți tăbăcesc fundul.
Bine, n-o s-o ratez.
Fiecare dintre candidați are o experiență bogată în educația muzicală
și ar fi un director muzical extrem de capabil.
Nu trebuie decât să alegi unul.
- Alege tu. - Nu, alege tu.
- Gloria, alege. - I-am ales pe ultimii trei.
Toți au fost foarte buni.
I-ai concediat pe toți.
Hai, Rodrigo!
Bunicul e aici. Spune că te iubește.
Și să nu mai stai cu fata aia, Melissa.
Bine, aleg unul.
Aduce numai probleme.
Dar nu fac Recviemul lui Mozart. Nu.
Rodrigo, ba îl faci.
Cum ai învățat să vorbești cu spiritele?
La un atelier de la Târgul de fizică din Woodstock.
Vrei să vorbești cu cineva drag, cu un spirit?
Da. Cineva drag, da.
Adu-mi un lucru atins de el, ca...
o periuță de dinți.
Nu cred că existau periuțe de dinți pe atunci.
Masa patru așteaptă mofongos.
- Maestre. - Da?
Dra Windsor a zis să-ți spun că nu are timp.
Bine, Sharon, poți să...
Poți să mă ajuți să am ceva atins de Mozart, cum ar fi o periuță?
Sunt sigură că te pot ajuta.
Mulțumesc mult.
Voiam să-ți spun
că sentimentele mele pentru tine s-au dus
și sunt gata pentru o relație pur profesională.
Bine, în regulă.
- Ajută-mă cu mofongos, te rog. - Da.
Bine. Mulțumesc.
Gloria, mă gândeam. Ce zici de Recviemul lui Fauré?
E bun, nu? E doar un recviem.
A spus că vrea Mozart. Doar asta vrea.
Eu sunt directorul muzical, așa că pot alege ce vreau.
Te simți bine? Pentru că nu pari în apele tale.
- Sunt bine. De ce, cum par? - Pari obosit.
Și cam agitat.
Da, sunt agitat, Gloria.
Sunt agitat pentru că mă faci să fac lucrurile astea...
Mă simt captiv, ca într-o capcană...
Bine. Ascultă-mă.
- Încerc ceva. - Mă simt asfixiat.
O să te tratez ca pe un adult.
Da, pentru că sunt un adult, Gloria.
Sunt adult!
Tu ai făcut asta. Tu, da? Tu ai vrut orchestra de tineret.
Am spus că nu e momentul potrivit, dar ai continuat.
Fukumoto e o mană cerească pentru noi.
Orchestra de tineret, clădirea, viitorul nostru... El asigură totul.
Da, Gloria, vreau să fie totul ușor,
numai că nu știu ce se întâmplă în capul meu acum.
Cred că ești cel mai mare dirijor în viață.
Și cred că poți ridica valoarea orașului.
Îi poți crește pe copii
așa cum te-a crescut maestrul Rivera.
Așa că nu ne dezamăgi.
Nici pe mine, nici pe el, nici pe ei.
Da.
Ai ales unul?
Da.
Te aleg pe tine, Cynthia.
- Nu. - Nu.
- Tu. - Nu e în meniu.
- Plec. - E cea mai bună.
- Nu! Spune-i. - Maestre? Am găsit ceva.
Bun. Deci Leonarda. E foarte frumoasă, cam lentă.
Dar îmi place că e o compozitoare barocă obscură
și ar surprinde juriul.
- Tare. - Desigur.
Să încercăm oare să cântăm cealaltă opțiune, Berlioz?
Din punctul de vedere al programării, e cam la mijloc, dar e demonstrativă...
- Da. - Desigur.
- Da. - Grozav.
Sunteți de acord cu tot ce zic?
- Nu. - Da!
- Chiar trebuie să plecăm. - Spune-ne ce decizi.
Se cheamă „Complotul prafului de pușcă”! Tocmai am învățat să-l fac.
În cinstea ta! Felicitări.
Și pentru băutul în timpul zilei.
Sunt trei instructori buni în oraș.
Doi dintre ei lucrează deja cu altcineva,
iar unul dirijează Stravinsky în Himalaya, deci sunt terminată.
- Ai alte variante, Hail. - N-ai auzit
ce tot zic de trei luni?
Încerc să nu intru pe orbita lui.
Da, te-am auzit. Știu versurile cântecului.
Dar chiar o să-ți sacrifici șansa de a participa la Olimpiadă
fiindcă nu vrei să fii judecată că-i accepți sfaturile?
Nu e vorba de ce crede lumea, ci de ce cred eu.
Poate că asta e problema.
Hailey!
Îmi pare rău că am lipsit de la repetiție.
Dle Iubit, ce crezi de Leonarda pentru preselecție?
Cred că e foarte frumoasă. De ce nu? Da.
- Da. - Se gândește să o schimbe.
O poți schimba, poți să faci ce vrei.
Ce?
Hailey, să luăm o mașină imediat și să mergem în Long Island.
Mi-ar plăcea, dar trebuie să stau aici și să mă uit pe toată muzica occidentală
și să găsesc ceva ce-mi surprinde esența.
Ai încredere.
Locul unde o să te duc o să aibă ce-ți trebuie.
Hai, vino cu mine.
- Lizzie, pot să las bicicleta aici? - Da.
Persoana la care mergem acum,
tipul ăsta, pe nume Morton Norton...
Norton Morton.
Da, este cel mai mare colecționar de obiecte muzicale de colație.
- Se spune „de colecție”. - Colație.
„Colecție.”
Deci vrei o periuță de dinți a lui Mozart?
Da. Sau ceva ce a atins el.
L-am pierdut, Hailey.
Mi-a spus să nu fac Recviemul.
- Mozart ți-a spus asta? - Da.
Da, și apoi a dispărut.
Mai întâi, maestrul Rivera, apoi...
Acum Mozart. Parcă mi-au dispărut capul și spiritul,
dar plutesc fără materie întunecată.
Plutesc la întâmplare, ca o galaxie, fără nimic.
Anunțăm sosirea lui Rodrigo DeSousa și...
- Hailey. - Hailey Rutledge.
Hailey Rutledge.
Sufletul meu a fost transportat pe tărâmuri celeste.
Doar că, Mary Beth, ce naiba, trebuie să sune distonant, nu desfigurat.
Din nou, de la început.
Maestre!
Da, ești adunător de obiecte muzicale de colație, nu?
Oare?
Sau îți amintesc de altcineva?
Îmi amintești de Carlo Gesualdo, compozitorul din secolul al XVI-lea.
Dar puțin, nu prea mult.
Îți pot spune că în pielea lui mă simt cel mai bine.
N-a fost compozitorul cu armonii grozave, dar care și-a ucis soția?
Zvonul acela oribil și rău. N-a fost confirmat.
N-a fugit pe stradă, murdar de sângele ei?
Acelea sunt coardele lui Paganini sau...
Am testat fibrele, să aflu cât de vechi sunt.
Sunt cu siguranță din nordul Italiei, secolul al XIX-lea.
Dar dacă sunt originale sau o înșelătorie bine gândită
nici măcar eu nu pot spune.
Cam ca tine, maestre DeSousa.
Dă-mi voie să-ți spun că voiam de mult să te cunosc.
Apropo, acesta este, cu siguranță, trompeta auditivă a lui Beethoven.
Doamne, așa e.
Dle Morton Norton, am venit
pentru că maestrul are mare nevoie de ceva foarte important.
- Da. - Și...
Lucrurile astea se întâmplă uneori.
Vi le pot arăta, dar atât.
Sper să nu ne încăierăm.
Am reușit să acordez țevile de eșapament în La bemol.
Și am un microfon de contact
pe care l-am trecut prin niște pedale în stația mea digitală...
Uite ce e, mai lucrează puțin la ton.
Și trebuie să îl urcăm până la Mi bemol.
Uite-o pe cealaltă mașină frumoasă a mea!
Ce naiba e asta? Am schimbat trei trenuri.
Știu. Am nevoie de un instrumentist în seara asta, unul cu inimă și boașe.
Nu sunt bani, nici glorie, și nu știu cum stai cu încheietura.
Dă-o naibii. Sunt a ta.
Îmi plătești taxiul ca să mă întorc acasă.
Te ador, Cynth.
Bolul tău de mate din copilărie.
Sacoul pe care l-ai purtat la debutul tău ca dirijor.
Șuvițe de păr.
Da, e părul meu.
Mi le-a adus La Fiamma, înainte să se întoarcă la ospiciu.
Ce trist.
Ospiciu?
Văd că sunteți supărați, și vă înțeleg.
Oamenii află că le-am cumpărat lucrurile și le vor înapoi.
Pe ale tale le-am cumpărat ca speculație.
Cine știe dacă vor avea vreodată valoare?
Ce vrei să spui?
Că aș vrea să fac un târg cu tine.
Cât ai dat pe bolul meu de mate?
Nu de asta am venit.
Vrem un lucru al lui Mozart.
De ce, vrei să te îmbraci ca el,
iubită care e mai importantă decât papa?
Ar fi pervers.
Poate, dacă am chef.
Bine. Îți recomand asta.
E un mare privilegiu să alegem timpurile în care trăim.
Cât de tare detest prezentul!
De ce Mozart?
Bine.
Știi când vorbești cu cineva și pare că e prezent,
dar nu e, de fapt, prezent, și apoi dispare?
Ți-ai pierdut muza.
Da, e o muză rea.
Foarte multe muze sunt.
Unde pui publicul?
Oriunde încape.
Doamne, nu am mai fost așa emoționat
de când am fost la The Dick Cavett Show după ce am luat un pumn de mescalină.
Nu-ți face griji, dragule.
Lumea a venit pentru distracție.
Poftim?
Cântă cu tine?
Cine? Da. Cynthia.
Bine, sunt 93% sigur că nu o să explodeze la prima atingere.
- Dar dacă da, îmi cer scuze în avans. - Scuzele în avans sunt acceptate.
Ai văzut-o pe Hailey? Trebuia să mă văd cu ea aici.
Tu ești Eraserhead.
Eraseface.
Scuze, nu vreau să fiu nesuferit. Doar că lumea...
Da, tu cânți în barul meu din Bushwick.
Nu, am concerte rezervate pe următorii patru ani,
dar mulțumesc că ești fan.
Nu sunt fan.
Ce faci tu e bun.
Dar sunt disperată, trebuie să vând bilete și te rog să accepți.
Bine, da.
Super!
Stai puțin, de ce ai acceptat?
Nu știu, cred că îmi plac femeile care mă tratează cu dispreț.
Asta e vioara surorii lui Mozart, Maria Anna.
Mi-a furat-o fratele meu.
- Bună. - Hailey.
- E super, foarte frumos. - Da.
Și apoi cânta cântecele toată noaptea, ca să râdă de mine.
Biroul lui Liszt.
- Țigara neaprinsă a lui Bartók. - Nu văd de ce e atrăgător.
- Cupa folosită al lui Ceaikovski. - Probabil e senzual.
Valize de la Ballets Russes. Nici nu știu ce e în ele.
Te iubește bine?
Da.
- Ce-ai spus? - Am zis că totul arată super aici.
Hai să vorbim în damentoilette.
Mă duc la toaleta de dame acum.
Ești bine, Hailey?
Da.
Bun venit în Camera doamnelor cu obiecte de colecție feminine.
Ce nume oribil, nu?
Hailey Rutledge, fă cunoștință cu Isabella...
Isabella Leonarda. Dirijez acum o piesă a ta.
Știu, am auzit-o. Fii binecuvântată, copilă.
Știu piesa pe care o cânți.
„Die Nonne”, „Călugărița”.
Fanny a scris-o, deși Felix și-a asumat meritele.
Îmi cer scuze că nu mă ridic, Fräulein.
Dar, după cum vezi, sunt într-o stare interesantă.
Fanny Mendelssohn.
Am ascultat peste 100 de piese de-ale tale în liceu și...
A mai scris câteva sute. Desigur, n-au fost publicate.
E cumva o...
Bagheta mea, da.
Baghetele au venit la modă când eram mică.
Dar, desigur, n-am putut avea una, așa că mi-am făcut-o singură.
Doar ca să visez.
Ce faci aici, Fräulein? De ce rătăcești prin casa asta plină de praf?
Sunt în preselecție pentru o competiție de dirijori
și încerc să îmi aleg piesa.
- Ai voie să dirijezi? - Ai voie să concurezi?
Spune-ne tot.
Masca mortuară a lui Mozart.
Făcută la o oră după ce a murit.
Am cumpărat-o...
de la Biblioteca Națională a Austriei în 1991.
Și acestea sunt pagini din Recviem.
Începutul a fost terminat,
dar apoi se stinge și se încheie, pur și simplu.
La fel ca el.
Pot să le împrumut?
Ce tupeu ai!
Te rog. E o femeie din Bronx
care mi-a spus că trebuie să-i aduc ceva pe care a pus mâna Mozart.
Mi-l poate aduce înapoi.
Dragul meu băiat.
Nu ai nevoie de femeia din Bronx.
Vorbești chiar cu maestrul.
Poți să mă legi la spate?
Sau mai e piesa de Berlioz, care e mai sigură.
„Mai sigură”? Dacă ți se pare că e sigur să zbori pe aripile diavolului...
Dar mai e și piesa lui Caroline Shaw,
și ei îi plac chestiile ciudate, cum ar fi cântatul difonic,
clopoțeii din magazinele de unelte, ghivece de flori sau...
„Ghivece de flori”?
Ce e asta?
Blumentopfe.
Credeam că o să cânți piesa mea. Vivace.
Eram așa de fericită! N-a cântat-o nimeni de peste 300 de ani.
Trebuie să analizez toate variantele.
Piesa Isabellei e prea monotonă.
„Monotonă”? Am fost o rebelă pe vremea mea.
Ești deja femeie, ești deja diferită.
Alege piesa care te va face acceptată
și câștigă, pentru noi, cele care n-am avut nicio șansă.
Spune-mi mai multe despre această Caroline Shaw.
Piesa pe care mi-a dat-o se numește „Salut”.
Și descrie cum își dorește
să putem spune toți „salut” tuturor, cu o bucurie explozivă și autenticitate.
Ca un vulcan de fericire și tristețe sau ca o navă spațială.
Voi nu știți ce e o navă spațială,
dar ca o navă care te duce la stele
și, de acolo, poți vedea totul.
Uite cum ți se schimbă fața când vorbești despre ea.
M-am săturat să fac lucruri acceptabile.
Vreau să fac altceva.
Competiția asta,
fie că o câștigi, fie că pierzi, nu depinde de tine.
Cântă ceva ce schimbă tot, pentru totdeauna.
Îmi place asta.
Cred că piesa mea ar fi un bun compromis, nu crezi?
Bagheta mea.
- Ia-o. - Nu, Fanny, nu pot.
De ce? N-o să observe. Nu vine niciodată aici.
Nu îl interesează, pentru că nu îi aducem bani.
Ia-o, Fräulein. Ca să-ți poarte noroc.
- Ia-o. - Ia-o.
Așa vorbea Gesualdo cu spiritele.
Purta o amuletă.
Un conductor între lumea celor vii și lumea celor morți.
Obiectul familiar, închis într-o carte de magie.
Să începem.
Mamă!
Nu știu care dintre ei e mai sexy acum.
Wolfgang?
Gesualdo?
Norton Morton? Morton?
E aproape.
Dar nu reușesc să fac legătura.
Întreabă-l!
De ce nu vrea să cânt Recviemul?
Pentru că nu-l asculți niciodată, trădătorule.
Ți-am spus că e rău. E un rău.
Spune: „Dacă tu crezi că eu sunt rău,
stai să-l cunoști pe celălalt.”
Care celălalt?
A plecat.
Trebuie să vrea să vorbească cu tine.
E ca o seducție.
Care celălalt?
Glo, spune-mi adevărul. Ce părere ai?
Ce pot să spun? A fost minunat și complet surprinzător.
Nu știam la ce să mă aștept în continuare.
Și e grozav.
- Nu ți-a plăcut. - Ba da. Știi...
- Ba nu ți-a plăcut. - Nu.
- Nu ți-a plăcut. - Încă procesez.
Trebuie să mă lași puțin.
Ai luat ce-ți trebuia?
Nu.
Nu cred.
O să risc puțin
și o să îți spun că Mozart sau cine o fi
face parte din tine.
Ți-e teamă să faci Recviemul din alte motive.
Maestrul tău a murit.
Nu ai ajuns la înmormântare.
Da.
Ești foarte bună cu mine.
Toți sunt buni cu tine.
Nu așa ca tine.
Thomas nu mă poate ajuta.
- De ce? - E în juriul competiției.
Și mă întrebam dacă mă poți ajuta să mă pregătesc.
Eu? Instructor, adică?
Și iubitul?
Da, o să-ți punem pălării diferite, ca să te deosebim.
Bine, dar nu intri prea mult pe orbita mea?
Cred că tu intri pe orbita mea.
Bine, îmi place asta. Da.
O să cânt piesa lui Shaw.
Shaw?
Și, dacă e prea deosebită, și eu sunt.
Desigur, Hailey. Piesa lui Shaw e foarte bună.
Da.
Ai auzit?
Revin.
Wolfgang?
Johann Sebastian?
Rodrigo DeSousa.
Eu sunt, Dl Zâmbet!
Maestrul Sclipiciului.
Copilul cu Candelabru?
Liberace!
Unde e Wolfgang?
S-a dus, călătorie sprâncenată.
Voi doi nu aveați nimic în comun.
Iar noi suntem suflete pereche.
- Nu. - Da.
- Nu. - Da!
În primul rând, amândoi adorăm lumina reflectoarelor.
Nu!
Marele final.
Redactor Anca Tach mândoi adorăm lumina reflectoarelor.