Mozart în junglă
Ascultă.
Am stat să mă uit și niciunul nu e mai bun ca tine.
Nici ca tehnică, nici ca interpretare.
Așa că arată juriului tot ce poți.
Șaizeci și doi? Tu urmezi. Ai partitura?
O să cânți minunat. Am văzut deja viitorul, bine?
Numărul 62. Hailey Rutledge.
ORCHESTRA REGIONALĂ - FINALĂ 2002
Hailey! Doamne!
Doamne, Hailey, ce-ai?
Ce-i în capul tău?
ARTICOLE DE MENAJ
Cum poți să-ți recunoști strada?
Cum adică?
Par toate la fel.
Pentru mine, nu.
Pentru tine, nu?
Nu, pentru mine arată toate diferit.
Ce citești?
Despre găuri negre.
Cum să o întreb?
Las-o să se apropie de tine puțin.
Mereu o forțezi.
Nu o forțez.
Nu se lasă forțată.
- E un om în copac. - Poftim?
Un bărbat se urcă în arțarul japonez.
Să sunăm undeva?
Stai puțin.
- Rodrigo DeSousa? - Da, bună ziua.
E dirijorul lui Hailey. Ce onoare!
- Bună. - Bună.
Cum de ești în copacul nostru?
E un copac incredibil. Așa că m-am urcat în el.
Ai venit să predai cursul cu Hailey sau...
Elevii ar fi încântați.
Nu. Ea e maestra weekendul acesta.
Eu sunt doar iubitul.
Salut!
- Doamne! Părul tău! - Bună.
- Eu am tuns-o. - Bună, mamă. Bună.
- Bună, tată. - Ești acasă, în sfârșit.
Sper să vă placă. Da.
Poți să-mi faci o favoare cu părinții mei?
- Îi ador deja. - N-o să-i mai adori.
Dar nu de asta îmi fac griji.
Poți să nu le spui de probă?
Ce probă?
Cea în care n-am intrat în orchestră.
Și poți să nu le spui că dirijez?
Spune doar că sunt tot suplinitoare în orchestră și totul e în regulă.
Da, ar trebui să mai cânți, le e dor de tine.
Dar n-ar fi bine nici pentru mine, nici pentru tine.
Nu trebuie să ne părăsim orbitele unul altuia, știi?
Putem să orbităm fiecare orbita celuilalt.
Într-o zi, da, dar nu acum. Lumea te vede ca pe o vedetă,
iar pe mine, ca pe un meteorit.
Din astea sunt făcute stelele.
Uneori, copii au nevoie de timp ca să aibă un ton constant,
dar ea a reușit din prima lecție.
Naționala e de obicei pentru copii peste 12 ani și ea avea 10.
Au chemat-o să se înscrie.
Când avea 11 ani, profesoara ei, dra Kolb, mi-a zis că e foarte talentată.
- Are un sunet. - Da.
Când am auzit-o pentru prima oară cântând, am simțit păsări în stomac.
Fluturi, adică.
Nu, păsări.
Și eu am cântat.
Da?
Când faceți un concert tată-fiică?
În facultate, mi-am dat seama că îmi plac ingineria și muzica
și nu puteam fi cel mai bun la ambele.
Ești inginer? Ce fel de inginer?
Compania mea trimite sateliți în spațiu
și monitorizează semnale și unde.
E adevărat că materia întunecată e superfluidă
și își schimbă forma mereu?
Așa se explică faptul că galaxiile nu se dezintegrează.
Ești pregătită pentru cursul de mâine?
- Da. - Și eu.
- El poate veni, dar eu nu? - Da.
De când sunteți împreună?
- Câteva luni. - Ani.
Rodrigo, unde stai în New York?
Stau în Hailey.
Nu stă în mine.
Are apartamentul lui, unde își ține lucrurile,
dar uneori stă cu mine.
Nu am o casă și nici lucruri.
Nu suntem împreună într-un mod normal.
Cum adică?
Nu suntem împreună cum sunteți voi.
Deși suntem incredibil de normali, avem ceva noutăți.
Da, ne reînnoim jurămintele duminică.
Treizeci de ani.
Super! Excelent. Felicitări!
- Da? - E o ceremonie mică, în port.
Speram că o să cânți ceva.
Mi-ar plăcea, dar trebuie să ajung acasă.
Mai poți sta câteva ore.
Da. Hai să rămânem.
- Nu. - Da, luăm următorul autobuz.
Nu, pentru că am o repetiție
și nu merge.
Nu pot. Îmi pare rău.
Cum stai cu exersatul?
Bine.
- Ai multe concerte cu orchestra? - Da, tot timpul.
Când e nevoie de înlocuitor, vine cu oboiul.
Face parte din familie.
Asta pare o recomandare.
Se deschide vreun post de solist?
Nu e ceva previzibil.
Trebuie să moară.
Dar crezi că are o șansă?
Are. Una foarte bună. Dacă vrea, da. Poate.
Ar fi minunat,
căci ne-ar plăcea să revină în orchestră...
Mulțumesc mult.
- Bine. - Da.
Noroc.
- Înseamnă mult să te aud spunând asta. - Mulțumesc.
Noroc.
Acum știu
de unde vine „ori ești cel mai bun, ori ești nasol”.
Sigur nu vrei să mergi la ceremonie?
Da.
Nu vreau să le susțin relația ciudată.
Nu se poartă frumos cu ea. E inconfortabil.
E un animal?
Da.
E un animal foarte trist și singur.
Doamne... Bine. Hai să mergem.
Hai.
E mama ta?
S-a terminat?
Nu, încă sunt în acțiune.
Cred că își trăiesc a doua primăvară.
- Sau prima. - Nu, a doua.
Așa se spune în Japonia.
Când ești mai bătrân și te simți mai nebunatic și mai copilăros.
I se spune „a doua primăvară”.
Ascultă liniștea.
Ar fi haios dacă noi doi am locui aici.
Știi? Cu copii.
Nu cred că se va întâmpla.
Nu. Dar imaginează-ți. Orice e posibil.
Da, dar nu cred că asta se va întâmpla.
În plus, peste două luni, o să cunoști
o cântăreață de operă faimoasă sau o pictoriță bipolară
și, peste un an, o să ajungem să ne sărutăm în vreun dulap, pe undeva.
Și gata. Fiindcă așa facem noi.
Nu sunt așa acum.
Da, acum. Dar nu ești o persoană normală.
Ești...
un spiriduș magic muzical.
Dac-aș fi un spiriduș, ți-aș spune.
Sigur?
Sunt o persoană, Hailey. Un om.
- Știu că ești o persoană. - Da.
Cea mai bună persoană.
Mă bucur că ești aici.
Și eu.
Spiriduș.
Da!
Ce... Cine îți oferă atâta plăcere?
Papa!
Îl avem pe papă!
O să vină toți urmăritorii lui.
Catolicii?
De pe Instagram.
Vrea să asculte Forța destinului, de Verdi.
Nu pot să dirijez eu?
Rodrigo o să-l adoarmă pe bietul om.
The New York Times nu e de acord cu tine, nu mai fi așa urâcios.
Ziceam și eu.
Faci pe grozava pentru că papa vine la cină,
iar bucătarul e în bucătărie și prepară o plăcintă mizerabilă!
Gloria! Felicitări pentru recenziile bune!
Mulțumesc!
- Taxi! - Dar...
Și seara pe care vreau să o organizez?
Am multe idei. Trebuie să le pun undeva.
Dacă e așa de important pentru tine, îți găsim un loc la anul.
Citește ziarele. Murim cu toții până atunci.
- Știi cum e cu programul. - Bine.
- Da, papa. - La naiba!
- Iubire, te iubesc! - Pa!
- E interesant. - Mulțumesc.
Sigur nu-l lași pe tatăl tău să vină azi?
Ar însemna mult pentru el.
Care-i treaba cu tine și cu tata?
Ce vrei să spui?
Nu știu.
Vă recunoașteți unul altuia existența
și vă reînnoiți jurămintele.
Căsniciile se schimbă.
Suntem bine.
Și tunsoarea ta începe să-mi placă.
Ți-e dor să fii copil aici?
Nu.
Să fii aici? Nu?
Dar nu-mi vine să cred că ăsta mai merge.
Nu știu dacă e mai ciudat aici decât când eram mică
sau dacă e mai puțin ciudat.
Înțeleg de ce spui că e ciudat.
Dar de ce spui asta?
Pentru că, nu știu, totul e foarte...
Parcă e o carte de povești.
Și nu știu dacă cartea asta...
- E o poveste de groază? - Da.
Mă lăsau să exersez aici când trebuia să plec de acasă.
Hailey.
- Da? - Sal'tare, coniță. Haide...
Bine.
Ai mai cântat vreodată la banjo?
Nu.
Spiriduș.
Om.
Wolfgang?
E groaznică tusea asta.
Esa-Pekka e minunată.
Lucrările lui Michael Tilson Thomas sunt agresive.
Muti are carismă.
Da, sunt dirijori foarte buni.
Aș fi putut apărea oricăruia dintre ei.
Dar te-am ales pe tine.
Și m-ai dezamăgit de fiecare dată!
- Poftim? - Ce faci?
Din cauza... Nu...
Sunt doar iubit și iubită.
E ceva normal.
Trădătorule!
- De ce pierzi timpul? - „Pierd timpul”!
Nu-mi spune că pierd timpul,
pentru că fac asta de când sunt mic.
Nu mai pot, Mozart. Lasă-mă în pace puțin. Bine?
Rodrigo, ești gata pentru Muzica pierdută în timp și spațiu?
Da, sunt.
- Te simți bine? - Da.
Cum se cheamă chestia aia... Pentru gât, pentru tuse?
Robitussin?
- Robitussin? Bine. - Da.
Doar... Robitussin.
Robitussin.
Vino.
ACADEMIA DE MUZICĂ HAMPSTEAD
N-am mai văzut pe nimeni să exerseze așa de mult.
Când avea 12 ani,
a trebuit s-o mituiesc să facă pauză o zi, să învețe să meargă pe bicicletă.
Mi-a promis lecții suplimentare.
Am predat multor copii și spun sincer:
ea e preferata mea.
Și sunt mândră de tot ce a realizat.
Sunteți norocoși.
Puteți să cântați pentru ea și să îi puneți întrebări.
Cine e primul?
Mi-a plăcut cum ți-ai folosit respirația să șoptești nota Do.
- Cred că o să fur asta. - Mersi.
Te-am urmărit pe Google.
Bine.
Și am aflat că acum ai un ansamblu
și ai cântat o piesă a lui Thomas Pembridge.
Stai așa. Serios? Când?
Recent.
De ce ai schimbat direcția?
Cred că am început să văd lucruri care nu-mi plac la orchestre
și, în special, la unele persoane implicate.
De fapt, unul singur, care a fost nesimțit.
Ca el?
Am o întrebare pentru dra Rutledge.
Cum de ai ales să cânți la oboi?
Sau te-a ales oboiul?
De fapt, tata l-a ales pentru mine.
L-a testat și cu cineva care avea mâini la fel de mici ca ale mele.
Și mi l-a dat de ziua mea, deși eu cerusem un cățel.
Pentru că nu credeam
că își permite un instrument profesional.
Și am plâns tot restul petrecerii de ziua mea.
Dar m-am îndrăgostit de el.
Cine urmează?
Mersi.
Mulțumesc.
Mulțumesc că ai venit.
Cu plăcere. A trecut ceva vreme.
Ce mai faci?
Sunt gata să mă întorc și să cânt pentru papă.
Minunat. Deci încheietura e mai bine?
Au trecut câteva luni. Sunt gata.
- Și doctorul? - Mă susține.
Super. Pune-l să trimită o adeverință și concediez suplinitoarea.
Bine.
Ce e?
Doctorul meu nu prea e de acord.
Mi-a spus că tendoanele nu își revin așa cum spera
și trebuie să mă mai odihnesc trei luni.
Atunci nu e de acord deloc.
Gloria, înnebunesc.
Să lucrez cu copiii. Trebuie să cânt.
Nu te pot aduce înapoi fără adeverință.
Dacă te rănești iar, daunele ar fi...
Semnez orice vrei.
Cynthia, cunoști regulile.
De fapt, tu le-ai negociat anul trecut.
Când primesc adeverința de la doctor, te primim înapoi cu plăcere.
Până atunci, ești pe statul de plată.
Trebuie să fii unde îți spune directorul muzical.
Doctorul mi-a mai spus că, și după ce o să pot cânta din nou,
mai am doar câțiva ani.
O zi bună, Gloria.
Poate din cauza lipsei de somn
sau din cauza LSD-ului.
Sau sirena șoptitoare pe care noi o numim „inspirație”.
Dar mi-am împăturit chimonoul cu atenție
și l-am urmat pe Yoko pe cărarea abruptă spre vârful vulcanului.
- Maestre? - Ce e?
- Ce e? Cine ești? - Sunt Alan Lawford.
Nu-mi vine să cred că vorbesc cu tine.
Știi când uneori ai senzația că ești în afara corpului?
E în regulă dacă mă așez?
Nu cred. Ce naiba vrei?
Mă numesc Alan Lawford.
Ai spus, da. Știu că ești Alan Lawford.
Am fost la orchestră și mi-au spus să vin aici,
așa că acum sunt aici.
- Te deranjez? - Da.
Mă concentrez la autobiografia mea neautorizată...
- Desigur. Plec. - Da.
- De abia aștept să citesc cartea. - Mulțumesc.
Cu tot respectul pentru maestrul DeSousa, ești dirijorul meu în viață preferat.
Să vedem...
- Bine. Intră. Te rog. - Nu vreau să...
Nu, e în regulă. Stai jos.
- Bine. - Am puțin timp.
- Super. - Durează mult?
- Nu. Doar o clipă. - Bine.
Am preluat recent Filarmonica din Queens.
Filarmonica Regală, adică?
Nu. Cea din Queens, adică.
Chiar deasupra de Brooklyn?
Queens, da. Zona. Am auzit de ea. Nu cred că am fost vreodată.
Avem program parțial de câțiva ani.
Dar am strâns niște bani și încerc să o readuc la viață.
Și mă gândeam că îmi poți recomanda un director muzical.
Putem oferi control creativ complet.
Știm cu toții cât o să dureze asta, nu?
Vorbesc serios.
Nu avem nici public, nici capital, nici talente.
Deci ne trebuie cineva cu viziune.
Știi pe cineva potrivit pentru postul ăsta?
- Poate ar trebui să plec. - Stai!
Știu pe cineva.
Da, cinci.
De cinci ori am fost căsătorit cu aceeași persoană.
- Nu. - Da.
Fără copii și animale.
Eram fideli. Da.
Acum e călugăriță.
- Călugăriță? - Da.
Doamne.
Viața ta e ca un roman.
Am să cânt la ceremonie dacă vrei, tată.
Deci nu mai exersezi?
Ba da. Doar că nu la fel de mult.
Ce înseamnă „nu la fel de mult”?
Înseamnă că exersez și altceva.
- Cât exersează? - Vorbește cu mine, tată.
Mereu faci așa.
Ajungi aproape de linia de sosire, apoi te prăbușești.
Nu mă prăbușesc.
Când avea 13 ani, participa la competiții din ce în ce mai mari.
Apoi a fugit de pe scenă și n-a mai cântat șase luni.
Îmi trebuia o motivație care să n-aibă legătură cu tine.
- Haideți să... - Vorbesc eu acum.
Are legătură cu noi, Hailey,
pentru că am vândut camioneta ca să ai oboiul.
Ne-am mutat aici ca să putem fi aproape de școală.
- Nu v-am cerut eu asta. - Nu trebuia,
pentru că am vrut să-ți dăm tot ce trebuia ca să te dezvolți.
Acum ești pe punctul
de a intra într-una dintre cele mai bune orchestre din lume
și nu poți fi consecventă.
Am dat probă pentru orchestră, tată.
A apărut un post.
Am încercat.
N-am intrat.
Ce s-a întâmplat?
De ce nu-l întrebi pe el?
- Te simți mai bine, Hailey? - Mă simt mai beată.
Îmi place mult cum îți pregătești anciile, știi?
- Sunt perfecte. - Trebuie.
Dacă nu sunt, ratezi interpretarea.
Cum am făcut cu tine, prima dată când am cântat pentru tine.
Crezi că te-am introdus prea repede?
Nu.
Stai cu mine?
Când eram mică, stătea și asculta la ușa mea,
ca să nu mă opresc din repetat înainte de cele cinci ore.
Chestia e că tot îmi place.
Ador muzica.
Doar că mă blochez.
Are dreptate. Mă blochez.
Înțeleg cum e cu blocajul. Și eu simt că mă blochez.
Nu te blochezi.
Nu, serios, mă blochez în ultimul timp.
Nu știu de ce mă simt cam...
Parcă mă asfixiez.
Parcă vreau să fug.
Poate că e prea mult. Nu știu.
E plictisitor să fii aici, cu părinții mei?
Nu. N-are legătură cu părinții tăi.
Dimpotrivă... E fascinant să stau cu ei.
Tatăl tău, mama ta, felul în care...
La cină spun chestiile astea drăguțe, dar cam veninoase.
Te ridică, apoi te prind.
Da. Te prind.
Dar am toate capcanele.
Multe, de fapt.
Însă nu o am pe aceea.
Sunt curios să văd, când...
Nu știu, când scapi de asta, ce se află dedesubt.
Un om.
Eu? Tu?
Amândoi.
Îți spun eu.
Te-am speriat? E totul în regulă?
Da, mă duc să-l caut pe tata.
La ce te uiți?
Shoemaker-Levy 5.
E o cometă.
- E rară? - Nu.
Cred că motivul pentru care nu am intrat în orchestră
e că trebuie să încerc asta.
De ce trebuie toată lumea să devină șef?
Nu e suficient să fii un instrumentist foarte bun?
Ai spus mereu că diferența dintre cel mai bun și cel de după el
e cât de mult îți dorești.
Acum, ăsta e lucrul pentru care mi-aș da viața.
Nu ești consecventă.
Ba sunt.
Doar că nu în linie dreaptă.
Așa ar trebui să fie.
E mai simplu.
Și sunt foarte puține dirijoare.
Asta e o problemă.
Nu înțelegi cum o să fie pentru mine dacă trebuie să te văd dând greș.
Să sperăm că nu va trebui.
Lucrurile nu ies mereu bine.
Ai o șansă mare acum.
- S-ar putea să nu mai ai una. - Știu.
- Mersi că m-ai adus aici. - Ascultă, veverițo...
Noapte bună.
Hailey?
La ce te gândești?
Vreau să cânt pentru ceva și acum nu știu pentru ce cânt.
De ce nu cânți
pentru modul în care părinții își înnebunesc copiii?
E cam sumbru, nu?
Da, dar mă gândeam că poate,
dacă n-ar exista așa părinți, n-ar mai exista artiști.
Cui să te opui?
Nu știu.
Bine. Hai să mergem.
De unde ai făcut rost de vioară?
Am împrumutat-o, căci o să cânt cu tine.
Nu-mi vine să cred că ești aici.
Keith, o iei pe Amy de soție, ieri, azi și mâine?
Da.
Amy, îl iei pe Keith de soț, ieri, azi și mâine?
Da.
Poți să săruți mireasa.
STAȚIE DE AUTOBUZ
Cred că trebuie să începi să plătești chirie.
Credeam că n-am voie să plătesc chiria.
Adică ar trebui să te muți cu mine.
Să-ți aduci lucrurile, dacă ai.
Da, ar fi drăguț să stau într-o casă care nu e casa altcuiva.
Bine, atunci e casa noastră.
Și a lui Sebastian și a lui Shawn.
Și a lui Fred.
- Care doarme pe canapea. - Fred? Da.
Marțea. Uneori și joia.
Deci hai să facem sex acasă la noi.
Da?
- E prea grea? - Da. Prefer să fiu bătut.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach Constantinescu