Rodrigo?
Dítě je vzhůru.
Dobře.
Pojď sem.
To nic.
Dobře, ahoj.
Sakra, fakt potřebuju pomoc.
Rodrigo!
Kde sakra jsi?
-Jsem tady, Hai Lai. -Fajn.
Ludwig a Gustav potřebují další lahev a Igor a Wolfgang potřebují přebalit.
Ale já nemůžu, Hai Lai,
protože dělám tu úžasnou věc s těmi janomamskými hudebníky.
Je to neuvěřitelné.
Ale můžu ti dát do nosu tenhle halucinogenní prášek.
-Dobře. -Zvedni hlavu, ano?
-Můžeš? -Dobře.
Právě jsem měla šílený sen.
Jaký sen?
Měli jsme osm dětí nebo možná víc.
-Bylo jich prostě moc. -To je skvělý sen.
-Moment. Vteřinu. -Zlato, jsou čtyři ráno.
-Jak jsi mi to řekla? -Promiň.
Ohledně Mahlerova festivalu, navrhuju pět.
Ne, pátého května.
Druhou symfonii.
Vedu konverzaci s lidmi z celé Evropy.
Promiň, zlato. Bude to vteřinka.
Neříkejme si „zlato“. Připomíná mi to rodiče.
„Rodiče“? Ano.
Guillaume, ano.
Páni, moc rád bych hrál v Maroku s beduínským orchestrem,
ale mám být na festivalu v Lisabonu.
Já vím, zní to neuvěřitelně.
Možná ten Lisabon vynechám.
Proč neznám tvé rodiče?
Protože ještě nechci, abys utíkal o život.
A za dva dny budu zpátky. Jen takový rychlý výlet.
Pánové, musím to položit. Jo, přišla hezká holka.
Ano, dobře. Ahoj. Ciao. Ahoj.
Jsou čtyři ráno.
Nikdy jsme neměli sex ve čtyři ráno.
-To není možné. -Vážně, neměli.
A říká se, že sex ve čtyři ráno je neuvěřitelný.
Tak bychom to možná měli udělat, než bude pět hodin.
Dobře. Jdeme na to. Raz, dva, tři, listo.
Je to můj telefon?
Ano. Nevadí, když ho použiju?
Na chvilku.
Vy jste měli sex někdy ve čtyři ráno?
Ano, měli, Shawne, měli.
Bylo to dobré. Moc pěkné. Díky.
Bylo to slyšet?
Ten hráč na tubu odvedle to nejspíš slyšel taky, a ten je hluchý.
No, aspoň jeden pár si tady užívá sexu.
Slyšel jsem to.
Dobře. Měl jsi to slyšet.
Co je k snídani?
Je to fritata z cuketového květu, žádná dýně, a trocha papáji.
Kterou jsi vyřezal jako noty.
Ano, a taky pan dulce a k tomu...
Nevím, jak se to řekne. Španělsky je to zapote.
A já udělala kafe.
Nemůžu pořád takhle jíst.
-Rodrigo? -Ano, Shawne?
-Ty tady teď bydlíš? -Cože?
Jen se ptám, jestli tu tvůj přítel teď bydlí.
„Přítel“?
Ještě mi nikdo neříkal přítel. Tohle je poprvé.
„Přítel“.
Proč si myslíš, že tady bydlí?
Tenhle týden tu byl každou noc.
-Což není problém. -Vůbec ne.
Ale tenhle týden bych ocenil nájem...
-Shawne. -A... Sebastiane.
Nájem. Ano, já vím.
Je zločin chtít ho od umělců.
A přece ho musíme platit.
Co kdybych zaplatil nájem na rok?
Ne.
-Proč ne? -Protože si mě nevydržuješ.
-Ale říkáš mi pořád „zlato“. -Já vím, ale jinak.
Můžeš si vydržovat mě. Bez problému.
Přestaň se mu nabízet.
Mimochodem, gratuluju k dnešní recenzi od Ralpha Vaughana Williamse.
-Neříkej slovo na R. -Recenze?
„Newyorská filharmonie dosahuje nových výšin
„pod vedením stabilně vyzrávajících rukou maestra DeSousy.“
„Stabilně vyzrávajících?“ Dej mi to. Díky, Shawne.
„Stabilně vyzrávajících.“
Kurva!
-Hej! -Je to kravina.
Dobře, vrať se.
-Ano. -To nic.
Promiňte, to jenom...
Víš, o co jde. To ta recenze.
Můj problém, ne tvůj. Není to problém nikoho jiného.
-Je to zatracená kravina. -Je to dobré.
Ahoj, zlato.
-Hej. To byl... -Ne, jen vypadá jako on.
NEWYORSKÁ FILHARMONIE
Pavle!
Kdy je v normálním romantickém vztahu běžné
navštívit rodiče své dívky?
Slyším krysy.
Slyšíte krysy?
Přestalo to.
Ty, Bobe z odborů, co myslíš?
Poprvé jsem potkal rodiče své ženy,
když jí přišli pomoct se stěhováním během našeho rozvodu.
Byli moc milí.
-Sakra. -Jo.
Ahoj lidi! Jsem zpátky!
Tohle je moje hodina hoboje a moje učitelka hoboje Hailey!
-Ahoj. -Dobře, lidi. Abyste mohli hrát na hoboj,
musíte hrozně fouknout do kousků rákosu...
Předvedu vám to.
A nafoukne se vám krk a vypadáte děsně.
Hailey, proč ses rozhodla hrát na hoboj?
Abych mohla vypadat děsně.
Bylo to moc dobré, lidi. Výborné.
Výborné, Bobe z odborů.
-Druhý hoboj. Arlene. -Ano.
Člověče. Poslyš, byl jsi trošku pozadu.
Ano? Promiňte, já...
Bylo to trošku strnulé, víš?
Vůbec jsi nehrál s vášní.
Žádná vášeň. Jako mrtvola.
Skoro jako mrtvola. Ano, v podstatě jsi hrál jako mrtvý muž.
Proboha. Omlouvám se, maestro. Já...
Ale všichni ostatní byli skvělí.
-Díky. -Díky moc.
Maestro, znovu si ověřuju,
že dnes budeš na setkání výboru pro kapitál ohledně vytváření fondů.
Glorie, no tak. Nevěřím v nejvyšší trest!
O čem to mluvíš?
Takže tam budeš?
Dobře.
Mistrovsky. Dobře.
Pozor na mouchy, zavři pusu.
Moment, počkej. Co to sakra bylo?
-Co? -Co je tohle?
Vypadá to, jako bys lechtala sloní koule.
To je jasný Rodrigo. Musíš vymyslet vlastní dirigování.
-Co když to neumím? -Prosím tě. No tak.
Víš, že jsi magor, přestaň to skrývat.
Díky.
Sakra, netušila jsem, že ho imituju.
Dalo se to čekat, ne?
Strávila jsi půl života vzhlížením k němu od hoboje.
Jsi jeho dron.
Nejsem jeho dron. Vezměte to zpátky.
Citlivé místo?
Už ti dali vědět z té soutěže v Tokiu?
-Myslím, že se nedostanu. -„Myslím, že se nedostanu.“
Já myslím, že ano. A až se to stane, neimituj Rodriga.
Který mimochodem poslední dobou imituje sám sebe.
Co to znamená?
To znamená, že od chvíle, co se vrátil z Itálie,
hraje orchestr na jistotu.
Potřebuje dirigenta s koulemi.
Nebo vaječníky. Obrovskými vaječníky.
Tak honem.
Hej. Nemáš být náhodou uvnitř?
Vykopli mě.
Vykopli? Kdo tě vykopnul?
Ten zatracenej dirigent.
„Zatracenej dirigent“? Proč tě vykopnul?
Protože umím hrát a všichni ostatní stojí za prd.
To není fér. To fakt není fér, člověče.
Nejsi na kouření trochu starý?
Myslíte „trochu mladý“?
Ne, protože já skončil, když mi bylo 12, Ricky.
Jak víte, jak se jmenuju?
Znám tvoje jméno, protože ty znáš moje.
-Jo. -Proto ho znám.
Maestro Rodrigo. Taco chlápek.
„Delgadova super super tvrdá tacos.“
Nech toho, ano?
-„Tacos, tacos, tacos, tacos, tacos.“ -Ne, vážně.
Špatné vzpomínky. Flashbacky, příšerná hrůza.
Každopádně, pojďme dovnitř. Uvidíme, jak si orchestr vede.
-Mizerně. -Já vím.
Víš, existuje superhrdina jménem Kalimán,
který říkával „serenidad y paciencia“.
Pokoj a trpělivost.
Říkal jsem to. Mizerný.
Ano. To proto, že jim chybí jejich hvězdný bubeník.
Jdi tam, jen tam jdi.
-Maestro, půjde to. Dětské krůčky. -Ano.
Pro dítě je dětský krůček jen krok.
Jistě.
-Řekl jsem ti, abys šel domů. -Leda by ses polepšil.
Když ne, naplácáte mi?
Maestro, rozptyluje ostatní děti.
Jen po něm hoďte taktovku. Maestro Rivera mi to dělal.
Moc rád bych, ale zatkli by mě.
-Maestro, můžeme si promluvit? -Ano.
Maestro, máme tu pár záležitostí.
„Záležitostí“. Pojďme o nich mluvit.
Zásilka smyčců zdarma z Düsseldorfu dorazila,
ale jsou v nich termiti.
Sakra. Co se s Düsseldorfem stalo? Míval jsem ho rád.
A potřebujeme učitele dřevěných nástrojů
a učitel žesťů vzal práci se Wisconsinu.
-Co je Wisconsin? -Stát. Stát Wisconsin.
Wisconsin je stát?
Wisconsin?
Wisconsin. Wisconsin!
Pleteš se, není to stát.
-Záchod je zase rozbitý. -Spravím ho.
Nemůžeme odkládat setkání se školní radou.
A děti potřebují skříňky na věci.
A potřebujeme víc nástrojů.
Mám nápad. Pojďte za mnou.
Všichni poslouchejte. Doneslo se ke mně,
že máme několik problémů, jako skříňky, školní radu, housle...
-Záchody. -Záchody. Ano, záchody.
A znám tu správnou osobu, která všechny tyhle problémy vyřeší.
-Gloria? -Ne.
Ludwig van Beethoven.
Ano, za dva měsíce zahraje Orchestr mladých maestra Rivery
v síni August Memorial Beethovenovu Pátou.
-To nedokážou. -Dokážou.
Ne, nedokážou.
Potřebují cíl. Větrný mlýn, se kterým můžou bojovat.
Skoro.
Zvládneme to, kurva!
Zvládneme to,
-ale bez sprosťáren, ano? -Hodně štěstí.
Není to super.
Končím.
Fajn.
Ne, máte výpověď.
-Končím. -Máte výpověď.
-Končím. -Výpověď.
-Končím! -Má výpověď.
-Končím! -Fajn. Výpověď.
V pohodě. Výpověď.
Kolik jsme jich měli? Zatím tři?
-Jo. -Dobře, tak si dáme čtvrtého.
-Ahoj, Cynthie. -Ne, tady přítel.
Musíme ti sehnat telefon.
To není potřeba. Co zrovna teď děláš?
Zrovna jsem hrála na hoboj pro hodně smutnou kočku.
A co ty?
Nechceš zajít ke mně na oběd?
-Není žádné „u tebe“. -Ale je.
Mám domov v domově.
Myslíš Gloriin domov? Já nevím, je tam?
Ne, má nějakou děsnou schůzi. Nebo něco takového.
Chceš přijít?
Takže ses vykašlal na kapitálovou schůzi?
Ano, Hai Lai.
Nesnáším ty schůze kvůli schůzím.
Proč jsi vůbec souhlasil, že půjdeš?
Protože jsem musel, Hai Lai.
Řekl jsem, že přijdu.
Ale když nepůjdeš, tak...
Půjdu si dát maté.
Půjdu si dát brandy.
Dobře, o půl třetí mám schůzi. Bude to jenom rychlovka.
Co takhle dvě rychlovky?
Proč vždycky myslíš na dezert už před hlavním chodem?
Protože dezert má prsa Venuše Mélské, jenom o moc lepší.
A paže.
Co to sakra?
Rutledgeová?
Ten hloupý chichot poznám kdekoli.
-Rutledgeová! -Ahoj!
To je moje kimono?
Ne, to je Rodrigovo.
Ne, obě patří Glorii.
Co tu děláte?
Ona tu bydlí a já s ní spím,
tak si to dej dohromady.
A jak dlouho vy dva hrajete Najdi taktovku?
Bože, to je ponižující. Ponižující.
Hej, není to ponižující, ano?
Nestyď se, Hai Lai.
Ano, poslední dobou máme hodně sexuálních styků.
Protože jsem její přítel.
To je děsné.
Ne, Thomasi. Proč? Proč je to děsné?
Protože je velmi slibná mladá dirigentka,
která se snaží vydobýt si jméno.
Není nejmoudřejší mít aférku
se starším, zavedenějším dirigentem.
„Starší, zavedenější dirigent.“ Thomasi, to je opravdu urážlivé.
A já si myslím, že je to skvělé a bylo načase.
Čekala jsem to od chvíle, kdy jsi ji dotáhl do mé kanceláře
a křičel: „Hraje s vášní.“
Myslíš, že je skvělé, že to dělají ve tvém bytě?
Ano.
A jestli ty to chceš ještě někdy dělat v tomhle bytě, chovej se slušně.
No, gratuluju, zlatíčka. Jsem si jistý, že to dopadne dobře.
Dopadne.
Uvidíme se za 20 minut.
Třicet.
Napiš mi to na účet.
Vyžahne většina dirigentů před zkouškou pivo?
Jenom ti slibní.
Hele, možná bys mohla vzít rodiče do New Yorku na návštěvu.
Abych mohla dirigovat takhle?
Myslela jsem, že bych mohla prodat pár lístků.
Víš, že tu můžeš mít vždycky akci,
ale je dost depresivní mít každej čtvrtek prázdnej dům.
To ti přijde depresivní?
Můj přítel diriguje filharmonii.
Tvůj přítel? On je to teď přítel?
Ano. Podle něj, on si tak říká.
Ale myslím, že doopravdy neví, co to znamená,
a prostě to jen rád říká. Rozhodně to není vážné.
Jsi si tím jistá?
Jo. Když mě políbil v Benátkách,
věděla jsem, že chvíli předtím vyznal lásku La Fiammě.
A on řekl: „V tu chvíli jsem to tak myslel,
„ale pak přišla další a další chvíle.“
To je prostě celý Rodrigo.
Je prostě něco jako emoční motýl...
Hodně říkáš „prostě“.
To děláš, jen když jsi nervózní.
Jo, jsem nervózní.
Proč jsem sakra tak nervózní?
Je to Rodrigo sakra DeSousa.
Jo, a já jsem Hailey kruci Rutledgeová.
To je ubohý.
„Hailey kruci Rutledgeová“ odněkud z farmy.
Jen ho nenech zase tě ostříhat.
Jo. Ne.
Hej, můžeš přestat?
-Vypadá to dobře. -Jo, já...
Není tam žádné zrcadlo.
Chce potkat moje rodiče.
Umíš si představit jeho a tátu v jedné místnosti?
Jako by se potkali Clark Kent a Superman.
Je tak moc slavný.
Nikdy na tom nezáleželo, ale teď...
Teď si s jeho slávou užíváš.
Teď je to mnohem komplikovanější.
A Thomas to zjistil a prý, že si ničím kariéru.
A každý ve Ferndale
se diví, proč je tam Rodrigo DeSousa prostě pořád.
Vědí, že je tam kvůli sexu.
Jen neví, za kým chodí.
I když si myslí, že kvůli tomu houslistovi z pátého patra.
Jeho lícní kosti by mohly řezat diamanty.
-Jaké kosti? -Jdi se vycpat.
Každopádně zpátky k lístkům. Vy potřebujete identitu.
Něco jako „To je ansámbl, co hraje jen bez kalhot.“
Nebo „Ansámbl, kterej hraje jen hudbu z hororů na čtyři harfy.“
Nebo „Ansámbl, kterej hraje skladatelky,
„co šly do vězení za propíchnutí svejch mužů.“
-To není špatný nápad. -Co, ansámbl bez kalhot?
Lidi, musíme spolu něco probrat.
Já vím. Zase mě bolí v krku. Proč musím hrát na flétnu?
Ne, o to nejde. Ale mrzí mě to, Morgane.
Odteď bude Orchestr hromových párátek
hrát výhradně jen
hudbu úžasných současných skladatelek.
-To je super nápad. -Mně se líbil dřív.
Díky, Sebastiane.
Skvěle. Možná si teď najdete nový jméno.
Chceme dát vašemu synovi Rickymu soukromé lekce
od našeho hlavního bubeníka z Newyorské filharmonie.
-Myslíte jeho? -Nebuďte tak skeptická.
-Vypadá jako hipík. -Já jsem hipík.
Na bubeníka jste moc starej.
To bylo ubohý.
Teď ty.
-Sakra! -Bacha na jazyk!
Máš talent, synku.
Ano, ale nevidím moc reálně, že by se stal profesionálem.
Možná to je reálné, možná ne. Ale má talent.
-Slečno, vy jste také v orchestru? -Ano.
Budu zpátky, až se zotavím z operace.
Jedno zranění vám může zničit kariéru? To je strašné.
Není to skvělé. Ale co neuděláme pro lásku?
Mám volné čtvrtky v šest.
Je mi líto.
Odpoledne pomáhá v restauraci.
Otročina.
Co když za něj najdu náhradu?
Skromnou náhradu.
Jako koho?
Dobře, dvakrát mofongos.
Ahoj.
-Mofongos. -Arroz con gandules.
Dobře, takže mofongos budou tady, ano?
Díky moc, že jste za námi přišel sem.
Rodrigo může být občas těžko k sehnání.
Přesně proto s ním chci pracovat.
I když je milé překvapení potkat i vás, maestro Pembridgi.
Nu, děkuji. Jsem jen externí výkonný hudební ředitel.
Nesmysl. Maestro Pembridge je nedílnou součástí filharmonie.
A my jsme všichni nadšení
z možné spolupráce s vaší novou baletní společností.
Váš Punkový louskáček byl úžasný.
A byl to úspěch! Běžel celých...
Běžel moc dlouho.
Egone! Moc rád vás potkávám. Těším se, až si promluvíme.
Ale nejdřív tu máte menu.
Dobrá.
Dnes nemáme specialitu, speciální je všechno.
Ty teď pracuješ tady?
Ve čtvrtky. Ve čtvrtky odpoledne.
Je plný tajemství. Jako vy, Egone.
Když mluvíme o tajemství, co je to pastelón?
Pastelón je moc dobrý. Jsou v něm plaintainy a...
Víte, všechno s plaintainy je dobré.
Řekněte nám o svém ohromném novém projektu.
Je to balet pro žádné publikum.
Balet pro nové publikum. To zní fantasticky.
Není to balet pro nové publikum, ale balet pro žádné publikum.
Rodrigo, rád bych s vámi pracoval na moderním baletu.
Je to faustovský příběh viděný očima velkého dirigenta.
Páni, to je super. Zní to skvěle.
-Vážně? Máte rád Fausta? -Ano!
Ale... promiňte. Co to znamená, „žádné publikum“?
Myslím, že publikum je překonaný koncept.
Mám pocit, že můj úspěch s Louskáčkem
mě naprosto vysával.
Nejdřív to bylo dítě a potom parazit.
Krmilo se to na mě. Krmilo.
Mělo to obličej prasete?
Co vás honilo po lese
a snažilo se vám sundat kalhoty?
A pak vám sežrat la merde ze zadku?
-Ne, ale je to skvělé. -Je to hnus.
Ale kvůli publiku to přece všechno děláme.
Vy nejste umělkyně.
To bych se s vámi hádal. Slyšel jste ji někdy zpívat?
Pro koho zpíváte?
Většinou pro něj. Ale...
On je člověk. Není publikum.
-Touché. To je skvělé... -Že ano?
Mám pocit, že umělec se dívá buď dovnitř, nebo ven.
Je těžké dělat obojí najednou.
Je to jako kýchání nebo aneurysma.
Zní to skvěle.
-Vážně? -Ano.
Miluju to. Je to vážně super. A...
-Objednávka! -Ano!
Je to trochu bláznivé. To nikdy neříkám.
Promyslete si, co chcete k pití, ano? Je to tak super.
Sakra dobrý číšník.
Raleigh, Durham. Severní Karolína. Nastupovat.
Hai Lai! Ahoj!
-Rodrigo! -Bál jsem se, že to nestihnu.
-Ano. Tohle je tvoje sedadlo? -Ano.
Tak si sedni. Chci s tebou mluvit.
-Autobus odjíždí za minutu. -Sedni si.
-Co je? -Žádný problém.
Chci poznat tvé rodiče.
-Proč? -Protože jsem tvůj přítel.
A protože je na čase, Hai Lai.
Při směně v restauraci...
Co... Cože?
Pracuju teď v restauraci. Portorikánské.
Každopádně, přišel tam Egon, choreograf.
Víš, že ten autobus brzo odjede.
Vím.
Chce se mnou spolupracovat na baletu bez publika.
Neuvěřitelné, co?
Říkal něco o tom, že publikum je překonaný koncept
a že ho vysává a nějaké další divné řeči.
Ale když o tom mluvil, já si myslel...
„Nechci přemýšlet o publiku.
„Chci být se svou přítelkyní Hai Lai.“
Víš, že ta cesta trvá deset hodin?
Ne, to jsem netušil.
To nic. Když jsme spolu, je to jedno.
Jsi ráda, že jsem tady, že ano?
Myslím, že moje se zaseklo.
Kreativní dohled Tereza Němcová no.