Mozart în junglă
Gloria, ți-am adus o pâinică integrală!
Gloria, e voodoo!
Nu-mi vine să cred că ai făcut anunțul întregii lumi
fără să mă întrebi întâi!
Iartă-mă! Hai, Gloria, nu rămâne blocată în trecut!
Ca să știți, toți cei de afară aud tot ce spuneți!
Ar trebui să strângem fonduri ani întregi ca să ne apropiem de suma aia.
Nu vorbesc de ani, ci de acum! Chiar acum!
Vrei să vezi cum e acum? Acum fac curat pe birou.
Pentru că n-avem bani de personal de curățenie.
Încerc să salvez orchestra asta,
orchestra noastră, iar tu tocmai ai cerut unei săli pline de multimilionari
să investească în cauza greșită!
Doamne! Gloria, nu! Nu e o cauză greșită!
E același lucru.
Orchestra mare și cea de tineret se leagă.
Nu și pentru Fisc!
Fisc... Asta înseamnă „da”!
Vorbesc de puști, de viitor, Gloria!
- E o idee fantastică! - Atunci?
E o idee superbă.
Și ar asigura un public pentru viitor!
Dar nu poți inventa un ONG în oraș din piatră seacă?
Apropo, trebuie să-l ierți pe maestrul Pembridge.
Suferă.
- De unde știi? - Toată lumea știe.
- Nu-i așa? - Da!
Există o cale de a obține banii de proiect
destul de rapid.
N-o să accepte.
Nu, stai. Sunt foarte imprevizibil.
S-ar putea să accept. Spune-mi.
După concertul de la Veneția, am fost îngropați
de solicitări pentru girul tău.
Boxe portabile sau ceasuri,
dar e una importantă.
Cât de importantă?
- N-o să vrea. - Eu nu discriminez,
așa că spune-mi.
Dumnezeule!
Ți-am zis. N-o să vrea.
Bine, Gloria.
Bine, avem muzica, sunt copii în oraș,
milioane. Ce costă bani? Pentru ce ne trebuie banii?
Instrumentele costă bani. Scaunele.
- Scaunele costă bani. - Scaunele?
Scaunele nu costă bani...
Există, pur și simplu!
Glumești! Nu, continuă.
Bine, mă simt obligat să fac
ceva ce n-am făcut niciodată
și o s-o fac. Fac rost de bani singur.
Te rog! De fapt, ieși pe stradă
și ia-i din pomul cu bani!
Exact asta o să și fac.
- Craig G? - Da, maestre?
Despre... știi...
Nu-mi vine să cred că exiști!
Salutare tuturor.
Bună, Esther.
Mulțumesc că ați venit. Sunt foarte bucuroasă.
Glumești? Șansa de a cânta în premieră
compoziția lui Thomas Pembridge?
Am un afiș cu el pe perete din școala generală.
E cu el dirijând fără cămașă într-un fiord.
Și eu am avut posterul ăla.
Deasupra patului.
Bun, să începem.
Grozavă la bucata asta
e dinamica oarecum polarizată.
Deci există sensibilitate, dar și tensiune.
Doamne! Maestre!
Maestre. De ce ai venit?
Eram prin preajmă. Croitorul meu stă în Brooklyn.
Da, e un geniu al nasturilor.
Te rog, continuă.
Ca și cum n-aș fi aici. Gândește-te că sunt fantoma care bântuie teatrul.
Bine, așa o să fac.
Bun, s-o luăm de la început.
A ieșit minunat!
Pentru prima oară.
Esther,
cred că îți permiți să fii mai liberă.
Unde scrie molto espressivo...
Nu. La naiba, nu.
- Ce e? - Nimic.
Bine. Cred că trebuie să fii liberă la molto espressivo.
Nu vreau să fiu o pacoste, dar am câteva sugestii.
- Care sunt? - Prima bară.
Vreau să o consideri o piesă solo,
iar restul doar ca pe un ecou.
E o linie foarte subțire, dar e importantă.
- Da. - Tot prima bară...
- Vreau să fie mai clară. - Bine. Da.
Vreau să obții tempoul. Trebuie să curgă.
- Bine. Așa o să fac. - Bun.
Îmi pare rău, dle DeSousa,
nu vă putem da împrumutul.
Dar nu e pentru mine.
E pentru copii. Pentru muzică.
Știu. Și programul pe care vreți să-l începeți
- ...e promițător. - Program?
- Eu nu fac un program TV. - Nu, programul muzical.
Eu nu îi spun „program muzical”.
Eu îi spun „Muzica și sunetele care alcătuiesc o familie”.
Ați solicitat împrumutul ca persoană fizică.
Și ca garanți i-ați menționat
pe Beethoven, Mozart și... Ceaikovski.
Da, o știu. Îmi place!
Ce bine. Îi place. A meritat.
Dar înțelegeți că, la un împrumut,
acestea sunt doar numele unor compozitori.
Nu au valoare.
Spune-i că ai fi înnebunit fără muzică.
O să încep să plâng dacă zic asta.
Să vedem. Ați scris aici că dețineți doar o ceașcă pentru mațe.
Mate? Ceașcă pentru mate?
Și, la valoare ați scris „Depinde ce crede lumea despre mate”.
Glumeam, a fost o glumă!
Nu aveți credit, nu am mai întâlnit așa ceva.
- Nu aveți carduri de credit, ipotecă? - Nimic.
- O casă, nimic? - Nu.
- Nu datorez bani. - N-am mai pomenit.
Parcă nici n-aș exista, nu?
- Așa gândesc băncile. - Nu înțeleg.
Banca dă împrumuturi oamenilor care de obicei câștigă bani
ca să îi dea înapoi.
Mai fac un împrumut și plătesc.
Cum are banca încredere în dv.?
Vă dau cuvântul meu. Eu sunt.
Tu ești banca. Ai încredere în mine.
Nu sunt banca, ci lucrez aici.
Scuze, am ședință.
Bine.
Mulțumesc pentru timpul acordat.
Știu că nu tu ești banca.
Și că sunteți „o bancă cu soluții creative pentru vieți creative”.
Până la urmă, sunt doar sloganuri.
Nu e chiar așa.
Hai să facem să fie așa. Dacă aș planta cartofi?
Și ți-aș zice „Vreau să plantez roșii”.
Vreau un împrumut pentru roșii, iar tu...
„Ai experiență cu roșiile?”
„Nu, dar vreau un împrumut.”
Nu mi l-ai acorda, nu?
- Nu. Cartofi. - Plantez cartofi.
Dar dacă îți spun așa: „Plantez roșii,
o să plantez roșii.”
Exact asta spun acum, nu?
Sunt muzician. O să-ți ofer muzică.
Bună, Jordan. Unde ești?
Doamne! Îmi pare rău, scumpa mea.
Nu, stai acolo, cu profesoarele. Vin imediat.
Vin acum, da? Bine. Pa.
La naiba! Am uitat că azi trebuia să-mi iau băiatul.
Vrei să te duc eu?
- Nu, e în regulă. - Da, te duc eu.
Vino. Am un vehicul.
- Bine. Dacă nu deranjez. - Nu.
Trebuia să rămână la cartofi.
Bine!
- Chiar ar... - Știu, scuze.
Îmi cer scuze. Nu trebuia. O să plec.
- Super! - Ba n-o să plec.
Mă duc într-o cămăruță și dorm puțin.
Sună bine.
Promit că tac.
Mulțumesc.
De unde am rămas.
Bine.
Ușa e aici.
Bine, am ajuns. Salut, tinere!
Pot să te rog ceva? Poți să-mi ții puțin bicicleta?
- Te rog? Poți să-mi dai cuvântul? - Ai cuvântul meu.
Excelent.
- Bună, micuțule! - Mamă!
Îmi pare rău, o să mă revanșez.
- Jordan, el e dl DeSousa. - Salut!
- Bună! - Salut. Eu sunt Rodrigo.
- Ce mai faci? - Bine.
- Cânți la pian? - Nu.
Nu cântă la nimic.
Cine vrea să joace un joc?
Eu!
Veniți! Adunați-vă într-un cerc.
Să facem un cerc. Bine. Super.
Bun venit. Cine are o inimă?
Toți? Și tu ai o inimă?
Poți veni, vino.
Și cum face inima?
Nu e nimic mai bun decât un bărbat chipeș.
Mai ales cu o chitară.
Bun! Luați instrumentele.
Unde am rămas? La bătaia inimii.
La bătaia inimii. Cum era?
Deci... Bine.
Ne ajutați cu tuburile, bătăile inimii?
Și haideți să dăm drumul la bețe.
Mississippi hot dog!
Vezi, gata! Percuția. Instrumentul tău e percuția.
Desigur. Și, după ce-l descoperă, nu mai e cale de întoarcere.
Și n-o să mai dormi niciodată.
- Super! - O să fie fericit.
Am un cec pentru tine.
Un cec?
- E de la tine! - Da.
Îmi place ce încerci să faci.
Mulțumesc.
Plecăm acasă, e ora cinei.
- Bine. - Bine.
Pot găti într-o zi pentru voi doi.
- Știi să gătești? - Ne descurcăm.
La naiba! Aiureli!
- Thomas? S-a-ntâmplat ceva? - Pasajul final.
Pasajul final, fir-ar să fie. Doamne!
Nu știu ce era în capul meu!
E o porcărie derivată. Taie-l!
Vrei să tai pasajul final?
Da, taie-l naibii, ca un felcer.
Nu tăia pasajul final.
Maestrul a spus să îl tai.
Da, dar eu dirijez, lasă-mă să rezolv.
Thomas, nu complica lucrurile.
Nu e derivat! E o melodie de dragoste frumoasă, simplă.
Doamne! Nu spune... Poftim?
La naiba! Ce naiba...
Acum mi-ai distrus totul.
Acum trebuie să o consider o melodie de dragoste?
Nu e o melodie de dragoste!
Mai bine pleci acasă și dormi.
De fapt, hai toți acasă să dormim.
Ne întoarcem mâine, finalizăm și facem spectacolul.
Nicio problemă!
Aveți toți ce vă trebuie?
Bun, să ne apucăm de treabă.
Am adus cafea pentru toți.
- L-am reparat. - Eu nu am pagina a treia.
Trebuie să lipești vechea pagină patru cu noua pagină 36.
Aveai dreptate, draga mea.
E o poveste de dragoste! Trebuia doar să o simplific.
Era deja simplă. Nu trebuia simplificată.
De fapt, acum e mai complicată.
Ascultă. Știu că e dificil.
Și că e primul tău spectacol.
Dar chiar vreau să iasă, poți să încerci, de dragul meu?
Bine.
Bine, pasajul final.
Esther, cânți ceva complet diferit.
Asta a scris maestrul, chiar aici.
Bine, dar nu se potrivește cu nimic.
Da, cred că e super-tare.
Ben, de ce stai acolo?
Nu mai e partitură de clarinet.
Mi s-a părut prea aglomerat.
Bun, gata. Vino încoace.
Nu știu de ce îți faci asta.
Tot ce încercam să transmit
în piesa asta a dispărut.
Asta vrea compozitorul!
Lasă-mă puțin, Esther.
Vreau să mă asigur că maestrul primește ce vrea.
Eu sunt dirijoarea și mă asigur
că maestrul primește...
Bine, lasă-mă naibii puțin!
A fost o onoare să lucrez cu dv., vă consider geniu.
Esther? A plecat?
Eu așa am înțeles.
Esther, așteaptă,
îmi cer scuze, putem vorbi?
Chiar am crezut că ai ceva deosebit.
Dar e adevărat ce zic toți despre tine.
Stai așa. Ce zic toți despre mine?
Am găsit soluția!
Clark, tu iei partitura lui Shawn,
eu rescriu partitura lui Esther.
- Să o cânte Shawn. - Nu...
Da, e în regulă.
Nu o vreau!
Ați încheiat? Rodney,
omul cu cercuri, trebuie să repete.
Suntem varză, deci să ne uităm la el
cum aruncă cercurile. Hai!
Localul se deschide în 15 minute.
Aș vrea ca părinții mei să fi crezut în mine.
Știi ceva? N-au crezut, dă-i naibii!
Acum trebuie să cânți cu pasiune.
Știe toată lumea ce facem?
- Bine. - Nu.
- Shawn. O să... - Hailey, e un coșmar!
Știu. E un coșmar oribil.
Scuze că-l visezi cu mine,
dar o să facem ceva uimitor, dacă reziști
- ...și mă urmezi! - Ba nu!
- Bună. - Bună.
- Ce-i aici? - Habar n-am!
Am o prietenă care cântă aici.
- Ce mai faci? - Bine.
Am programat operația săptămâna viitoare.
Ai spus cuiva?
E dificil să spui oamenilor. Ce să le zic?
Ori fac pauză două luni, ori de tot, dacă nu iese bine.
Te plângi că noaptea urmează după zi?
Că ploaia vine după soare?
Te plângi că sunt lucruri urâte în viață?
Vítezslava Kapralova a murit la 25 de ani.
Dar înainte de asta a scris și a dirijat peste 50 de piese,
într-o perioadă în care femeile trebuia să inspire arta, nu s-o facă.
Deci în seara asta sărbătorim faptul că ne-am descoperit.
Și acum, fără alte prezentări, uimitorii Crystal Brutes.
- E Lizzie, e minunată! - Are o voce grozavă!
Ce faci dacă îți spun că n-o să mai poți juca?
Nu e niciun „dacă”. M-au sunat azi.
Am încheiat. Oricum, e în regulă.
Cum adică „e în regulă”?
Oricum mai aveam doar vreo doi ani. Asta-i viața.
- Trec la planul B. - Planul B?
- Nu ai unul? - Nu m-am gândit niciodată.
Poate ăsta ar trebui să fie planul tău B.
- Serios? - Da.
Poți să faci cu vreo șase.
Bună, Cynthia. Doamne, ești Kevin Majors?
Ești Kevin Majors!
Kevin, ea e Gloria, șefa mea.
Am fost de față când ai înscris acele 12 puncte
în meciul cu Spurs, în ultimele 80 de secunde.
Nici nu știi ce fantastic e!
Doamne... E uimitor!
E uimitor. Ești uimitor.
Și eu vă admir.
Poate o să vorbim de programul de beneficii pentru donatori.
Gloria, stai cu noi?
Nu. Știți ce? Vă urez o seară grozavă.
Îmi dai un Martini, te rog?
Shawn, vreau să fii atent.
Trebuie să cânți nota asta în locul notelor ăstora.
- O să aibă același efect... - Hailey!
- Ce e? - Am soluția.
Nu acum! Tocmai am rearanjat patru partituri.
Folosesc armele pe care le am.
Ca să folosesc analogia ta, eu am o rachetă.
Eu cred că sună mai bine așa.
E mult mai simplu.
Nu înțeleg de ce n-a fost așa mereu.
Bine.
O clipă.
- Hailey, mă bucur să te văd! - Îmi e dator.
Cred că după seara asta rămân eu dator.
Joshua Bell. Știu că nu faci spectacole așa mici.
Știi că el m-a lansat când aveam, oare câți ani?
Paisprezece? Și cred că o să ne distrăm!
Ai reușit să te uiți pe partituri?
Aș vrea să știu ce părere ai.
Poate că îmi poți da o idee despre viziunea ta.
- Sunt niște lucruri care... - Desigur.
- Lizzie! - Ce e?
Vreau să improvizezi cinci minute!
Ce? De ce?
Frate! Joshua Bell? Bună.
Da, m-am născut să improvizez.
Aici, unde scrie molto espressivo,
cred că e important să facem asta.
Avem o zicală în Praga.
O sută de ori, și nimic nu a omorât măgarul.
Asta îmi amintește de casă.
Ești la circ?
Nu? Mie poți să-mi spui.
Cum e tehnica ta de dirijat?
Sper că bună. Învăț de la cei mai buni,
iau lecții cu Thomas.
De fapt, contează mai mult ce e aici, înăuntru,
și apoi ce faci cu mâinile.
Dacă te urmărim, să știm bine ce e în creierul tău.
Dacă ne transmiți asta cumva, indiferent dacă e așa sau așa,
- ...reușești, așa că... - Da.
Și se pare că știi ce vrei.
Mă bucur să aud că așa pare.
Voi doi. Ai mai sărutat-o?
Nu? E aproape miezul nopții,
și comunismul sosește la ora unu.
Haide! Ce aștepți?
Și tu, Madame.
Ce părere ai despre revolta proletariatului?
Ciudat răspuns.
Bună seara, mă bucur să vă prezint
o lucrare nouă de Thomas Pembridge.
Thomas, vrei să spui ceva?
Da, desigur.
Mulțumesc foarte mult, Hailey,
și tuturor acestor tineri muzicieni.
Mulțumesc, Joshua.
Am scris piesa pentru o prietenă foarte importantă pentru mine.
Mi-a furat inima, dar, desigur, nu o văd aici,
așa că...
Asta e. Ca să folosim cuvintele lui Aristotel,
să mă ia naiba, pe bune.
La naiba.
Noroc.
Subtitrarea: Ligia Constantinescu
Redactor Anca Tach Constantinescu