Mozart a dzsungelben
Gloria, hoztam zabos süteményt!
Gloria, mi ez a vudu?
El sem hiszem, hogy ezt nyilatkozta az egész világ előtt
a megkérdezésem nélkül!
Sajnálom! De Gloria, ne ragadjunk meg a múltban!
Gondoltam szólok, hogy odakint mindent hallani.
Évek munkájába telik majd, hogy egyáltalán megközelítsük a célt.
De én nem a jövőről beszélek, hanem a jelenről.
Beszéljünk a jelenről? Most épp az asztalomat tisztítom.
Mert nincs pénzünk felbérelni rá valakit.
Próbálom megmenteni a zenekart,
a közös zenekarunkat, erre megkéri a teremben lévő milliárdosokat,
hogy ne nekünk adják a pénzüket!
Gloria, istenem! Nem ezt mondtam!
Mert ez ugyanaz.
A zenekar és az ifjúsági zenekar egy és ugyanaz.
Az adóhatóság szerint nem.
Az adó... Ez attól még igent jelent!
A gyerekekről beszélek, a jövőről, Gloria!
-Ez egy fantasztikus ötlet! -Akkor?
Csodálatos ötlet!
És biztosítaná, hogy a jövőben is legyenek nézőink.
De nem lehet csak úgy elővarázsolni egy városszintű nonprofitot a semmiből!
Egyébként meg kell bocsájtania Maestro Pembidge-nek.
Nehéz időszakon megy keresztül.
-Honnan tudod? -Mindenki tudja.
-Ugye? -Igen.
Van rá mód, hogy megszerezzük a tőkét,
méghozzá gyorsan.
Biztosan nem fog belemenni.
Várjunk csak, nagyon is rugalmas vagyok.
Lehet, hogy bevállalom. Hadd halljam!
A velencei koncert után rengeteg kérés jött
mindenféle reklámokra.
Hordozható hangszóró, óra,
és van itt egy elég nagy megbízás is.
Nagy? Milyen értelemben?
-Igen, de nem vállalná. -Én nyitott vagyok,
hadd halljam! Gyerünk.
Istenem!
Megmondtam! Nem vállalja.
Oké, Gloria.
Zenénk az van, gyerekek is vannak a városban,
több millióan. Mire kell költenünk? Mire kell a pénz?
A hangszerekre kell. A székekre kell.
-A székekre kell. -A székekre?
A székek nem kerülnek pénzbe...
Azok csak úgy ott vannak.
Ez csak valami vicc. Ugyan már!
Azt hiszem, olyasmit kell tennem,
amit eddig még soha,
és meg is teszem. Majd én megszerzem a pénzt.
Sok sikert! Vagy irány az utcán álló pénzfa,
arról is le lehet szedni.
Pontosan ezt fogom tenni.
-Craig G? -Igen, Maestro?
Ami az előzőket illeti...
Nem tudom, hogy tud tükörbe nézni.
Üdv mindenkinek! Sziasztok.
Üdv, Esther!
Köszönöm, hogy eljöttetek. Nagyon izgatott vagyok.
Viccelsz? Nem minden nap játszhat az ember
Pembridge első darabjának premierjén.
Általános iskolában még poszterem is volt róla.
Félmeztelenül vezényel rajta, egy fjordon.
Az nekem is kint volt.
Az ágyam felett.
Jól van, kezdjük el!
Amitől igazán nagyszerű ez a darab,
az a kettős dinamika.
Egyszer lágy, aztán pedig feszes.
Te jó ég! Maestro!
Üdv, Maestro. Mi járatban erre?
Pont erre jártam. A szabóm Brooklynban dolgozik.
Nagyon ért a gombokhoz.
Folytasd csak, Maestro!
Mintha itt sem lennék. Csak a színház szelleme vagyok.
Oké, rendben.
Rendben, akkor nézzük az elejétől!
Nagyszerű volt!
Kezdetnek.
Oké, Esther,
legyél egy kicsit felszabadultabb!
Ahol azt írja, molto espressivo...
Nem, nem, az istenért...
-Tessék? -Semmi, semmi.
Oké. Tehát, molto espressivo, csak tedd oda magad!
Nem akarok zavarni, de van néhány gondolatom.
-Mégpedig? -Az első ütem.
Úgy gondolj rá, mintha egy szóló rész lenne,
a kíséret pedig a visszhang.
Nem nagy a különbség, de fontos.
-Rendben. -És az első ütem
-legyen tisztább is. -Rendben. Értem.
Legyen jó a tempó! Lebegjen a térben.
-Jól hangzik. Így lesz. -Rendben.
Sajnálom, Mr. DeSousa,
de nem adhatunk hitelt.
De nem nekem kell.
Hanem a gyerekeknek. A zenének.
Tudom. És a műsorhoz, amit próbál beindítani.
-Ami remekül hangzik. -Műsor?
-Nem tévéműsort csinálok. -Nem, nem, hanem zenei műsort.
Nem hívnám zenei műsornak.
Úgy hívom: "Zene és hang, mely családot alkot."
Nos, magánszemélyként kérte a hitelt.
Fedezetként pedig megadta
Beethovent, Mozartot és Csajkovszkijt.
Igen, ismerem. Szeretem is.
Szereti is. Akkor már megérte.
De egy hitelszerződésben
ezek csupán zeneszerzők nevei.
Nincs igazi értékük.
Mondd meg neki, hogy megőrültél volna zene nélkül.
De akkor elkezdek sírni.
Ezen kívül csak egy dolgot írt még, egy matétököt.
Jól ejtem? Maté?
Az értéke pedig változó, attól függően, hogy az ember mit gondol a matéról.
Vicceltem, érti, ez egy vicc!
Semmilyen hitele nincs, ilyet még sosem láttam.
-Se hitelkártya, se lakáshitel? -Semmi.
-Ház, ilyesmi? -Nincs.
-Nem tartozom senkinek. -Meglepő.
Mintha nem is léteznék, igaz?
-A bank így gondolkodik. -Nem értem.
A bank olyanoknak ad kölcsönt, akik pénzt keresnek,
és aztán visszafizetik.
Visszafizetem egy másik hitelből.
De a bank nem alapozhat erre.
A szavamat adom. Megígérem magának.
Maga a bank. Higgyen nekem!
Én csak a banknak dolgozom.
Elnézést, de megbeszélésem lesz.
Persze, persze.
Köszönöm mindenkinek.
Tudom, hogy nem maga a bank.
Maga a "Kreatív életek, kreatív megoldások bankja".
Ha jobban megnézzük, ez csak egy szlogen.
Nem igazi.
Akkor tegyük azzá. Mondjuk burgonyatermesztő vagyok.
És azt mondom, hogy most paradicsomot termesztenék.
Szeretnék hitelt felvenni. Megkérdezi,
"Van tapasztalata benne?"
Mire én "Nincs, de adjanak hitelt."
Nem kapnék hitelt, igaz?
-Nem. -Mert krumplival foglalkozom.
De ha azt mondanám, "Paradicsomtermelő vagyok,
"és paradicsomot termelnék."
Pontosan erről beszélek.
Zenész vagyok. A zenét adnám önöknek.
Szia, Jordan! Hol vagy?
Jó ég, úgy sajnálom, drágám.
Maradj ott a tanárokkal. Máris ott vagyok.
Indulok, jó? Oké. Szia!
Fenébe! Elfelejtettem, hogy el kell ma mennem a fiamért.
Elvigyem?
-Nem, nem. -De, elviszem.
Jöjjön csak, elviszem!
-Rendben, ha nem probléma. -Nem.
Maradtunk volna a krumplinál.
Jól van.
-Tudja, eléggé... -Tudom, sajnálom.
Elnézést kérek. Nem jó ez így. Inkább elmegyek.
-Remek! -Nem, mégsem megyek el.
Elbújok ebben a kényelmes kis szobában, és alszom egyet.
Jól hangzik.
És befogom a szám.
Köszönöm.
Folytassuk ugyanonnan!
Jól van, oké...
Ott a bejárat.
Oké, itt is vagyunk. Üdv, fiatalember!
Kérhetek egy szívességet? Megfognád a biciklimet egy pillanatra?
-Igen? Vigyázol rá? -Igen, persze.
Remek.
-Szia, kicsim. -Anya!
Sajnálom, jóvá teszem.
-Jordan, ő Mr. DeSousa. -Üdv!
-Szia! -Szia! Rodrigo vagyok.
-Hogy s mint? -Jól.
-Zongorázol? -Nem.
Nem játszik hangszeren.
Sziasztok! Ki akar egyet játszani?
Én!
Gyertek! Akkor alkossunk kört.
Egy kört. Remek.
Üdv mindenkinek. Kinek van itt szíve?
Mindenkinek? Önnek is?
Jöjjenek önök is, gyerünk.
És hogy csinál a szív?
Semmi sem fogható egy szép férfihoz,
főleg, ha gitár is van nála.
Mindenki vegyen el egy hangszert.
Hol is tartottunk? A szívverésnél.
A szívverésnél. Hogy is van?
Így... Jó?
Utánoznátok a szívverést a csövekkel?
És most jöhet a kereplő.
Mississippi hot dog, Mississippi hot dog!
Meg is van! Maradj az ütőhangszereknél.
Ha választottak, onnan nincs már visszaút.
Maga pedig nem alszik többé.
-Remek. -De a fia boldog lesz.
Írtam önnek egy csekket.
Egy csekket?
-De ez magától van! -Igen.
Hogy megmutassam, mennyire tetszik az ötlet.
Köszönöm.
Haza kell érnünk vacsorára.
-Értem. -Igen.
Talán egy nap majd én is főzhetek magának, és neki is.
-Tud főzni? -Összedobunk valamit.
A rohadt életbe! A fenébe!
-Thomas? Valami baj van? -A kóda.
A nyomorult kóda. Az istenit!
Nem is tudom, mit gondoltam!
Felesleges baromság, ki vele!
Dobjuk ki a befejező részt?
Így van, vágjuk ki, mint egy rákos sejtet.
Nem, nem dobjuk ki!
De a Maestro most mondta.
De én vagyok a karmester, én döntök.
Thomas, ne bonyolítsa a dolgot.
Nem felesleges, ez egy gyönyörű, szerelmes szám!
Istenem. Ne mondd...
Fenébe! Mi a francért...
Most teljesen elrontottad.
Most nézzek rá úgy, mint egy szerelmes számra?
Ez nem szerelmes szám!
Miért nem megy haza aludni egyet?
Sőt, menjünk mindannyian!
Aztán holnap, friss szemmel újra ránézünk.
Nincs semmi gond.
Mindenki megvan?
Jól van, kezdjük el!
Hoztam mindenkinek kávét.
-Megoldottam. -Nincs harmadik oldalam.
Tegyétek össze a régi 4. oldal tetejét az új 36. oldallal!
Igazad volt, kedvesem.
Tényleg szerelmi történet. Csak le kellett egyszerűsíteni.
Már így is elég egyszerű volt.
Így csak bonyolultabb lett.
Nézd, én tudom, hogy ez nehéz.
És ez az első munkád karmesterként. De kérlek!
Szeretném, ha tökéletes lenne. Megpróbálnád a kedvemért?
Rendben.
Oké, akkor a kódától!
Esther, te valami teljesen mást játszol.
Azt játszom, amit ideírt a Maestro.
Oké, de ez nem illik a többihez.
Nekem pont ezért tetszik.
Ben, te miért álldogálsz ott?
Az új változatban nincs klarinét.
Azt éreztem, hogy túlságosan kidíszítem.
Elég volt. Jöjjön csak!
Nem értem, miért csinálja ezt.
Minden, amit át akartam adni,
most elveszett.
De ezt szeretné a zeneszerző.
Egy pillanat, Esther!
Csak szeretném, ha a Maestro megkapná, amire vágyik.
Én vagyok a karmester, majd én
megbeszélem a Maestróval...
Oké, húzzál már a fenébe!
Megtiszteltetés volt önnel játszani. Maga egy zseni.
Hé, Esther. Most kilépett?
Én így értelmeztem, igen.
Esther, Esther, várj,
nagyon sajnálom, megbeszélhetnénk?
Azt hittem, hogy van benned valami.
De mégis igaz, amit mondanak rólad.
Hogy mi? Mit mondanak rólam?
Rájöttem!
Clark, te veszed át Shawn részét,
én pedig átírom Estherét.
-Amit Shawn fog játszani. -Nem...
Minden rendben lesz.
Nem kérem, nem kell!
Minden oké? Rodney átnézné
a fényeket a karikáival.
Totál szívás, szóval akár meg is nézhetjük,
ahogy a karikáit dobálgatja.
Mindenki! A hely 15 perc múlva nyit.
Ilyenkor azt kívánom, bár hittek volna bennem a szüleim.
De nem hittek. Szóval a fenébe velük.
Most szívből kell játszanunk.
Mindenki tudja, mit csinál?
-Oké. -Nem.
-Oké, Shawn. Az lesz, hogy... -Hailey, ez egy rémálom!
Tudom, hogy az. Egy kibaszott rémálom.
Bocs, hogy velem kell álmodnod,
de minden csodás lesz, ha kibírod még egy kicsit,
-és végigcsináljuk! -Nem lesz csodás!
-Szia! -Szia!
-Mi ez a hely? -Fogalmam sincs.
Itt lép ma fel az egyik barátom.
-Hogy vagy? -Jól.
Jövő héten lesz a műtét.
Elmondtad már valakinek?
Nehéz erről beszélni. Mit mondjak?
Vagy kihagyok két hónapot, vagy vissza se jövök, ha nem sikerül.
Szomorú az ember, mert napot éjszaka követ?
Mert a napsütés után eső hull?
Panaszkodunk, mert vannak pocsék dolgok az életben?
Vítězslava Kaprálová 25 éves korában halt meg.
Halála előtt 50 zeneművet írt meg és vezényelt le,
pedig akkoriban a nők nem művészek, csak művészek múzsái voltak.
Ünnepeljük ma azt, hogy rátaláltunk utunkra!
És most, következzék a csodálatos Kristálybrutkók!
-Ő Lizzie. Elképesztő. -Szuper hangja van.
Mit lesz, ha azt mondják, nem játszhatsz tovább?
Nem játszhatok. Ma délután hívtak fel.
Végeztem. De nem gond.
Mi az, hogy nem gond?
Már csak pár évem volt hátra. Előfordul.
-Jöhet a B terv. -A B terv?
-Neked nincs? -Sosem gondolkoztam rajta.
Lehetne ez a B terved.
-Tényleg? -Igen.
Hattal még elboldogulnál.
Szia, Cynthia! Istenem, maga Kevin Majors?
Kevin Majors!
Kevin, ő itt Gloria, a főnököm.
Ott voltam, mikor 12 pontot szerzett
a Spurs ellen, az utolsó 80 másodpercben.
Fantasztikus ember!
Istenem... Csodálatos!
Csodálatos. Az vagy.
Én is rajongójuk vagyok.
Akkor később beszélhetünk a támogatói programunkról.
Gloria, csatlakozol?
Nem, nem. Legyen szép estétek!
Kérhetnék egy martinit?
Shawn, figyelj rám!
Ezeket a hangokat játszd ezek helyett.
-Hasonló lesz a hatás... -Hailey!
-Igen? -Megvan a megoldás.
Ne most! Már átírtam négy részt.
A már meglévő fegyvereinkkel harcolok.
Akkor, hogy folytassam a hasonlatot, hoztam egy nagyágyút.
Szerintem így tényleg jobban hangzik.
Sokkal letisztultabb.
Nem is értem, miért nem volt végig ilyen.
Jól van.
Egy pillanat.
-Hailey, nagyon örülök. -Tartozik eggyel.
A mai este után én tartozom majd neked.
Joshua Bell! Nem tudtam, hogy kicsi előadásokat is vállal.
Thomasnak köszönhető, hogy befutottam. Hány évesen?
Tizennégy? És szerintem jót mulatunk majd.
És volt ideje ránézni a kottára?
Nos, kíváncsi vagyok a véleményére.
Mesélje el, mire gondolt!
-Van itt pár dolog, ami... -Abszolút.
-Lizzie! -Mi az?
Nyerj nekünk öt percet!
Mi? De miért?
Anyám, Joshua Bell. Üdv!
Úgyis nyerésre születtem.
Ez a rész, ahol azt írja, molto espressivo,
fontos, hogy tényleg az legyen.
Van egy közmondás itt, Prágában.
A szamarat századjára sem sikerült megölni.
Ez az otthonomra emlékeztet.
Te is a cirkusszal vagy?
Nem? Nekem elmondhatod.
Milyen a karmesteri technikája?
Remélem, jó. A legjobbtól tanulok,
Thomas sokat segít.
Több múlik azon, hogy mi van idebent,
mint hogy mit csinál a kezével.
Mivel önt követjük, az a fontos, hogy ön tudja, mi történik.
Mindegy, hogyan közvetíti, így, vagy így,
-úgyis menni fog. -Értem.
És úgy tűnik, tudja, mit akar.
Örülök, hogy úgy tűnik.
Ti ketten. Megcsókoltad már?
Nem? Mindjárt éjfél,
és a kommunizmus hajnali egy körül érkezik.
Gyerünk, mire vártok?
És ön, Madame.
Mit gondol a proletariátus felemelkedéséről?
Furcsa válasz.
Üdv. Nagyon örülök, hogy bemutathatjuk
Thomas Pembridge legújabb alkotását.
Thomas, mondana pár szót?
Nos, persze, persze.
Köszönöm Hailey-nek,
köszönöm a remek, fiatal zenészeknek.
Köszönöm Joshuának.
Ezt egy barátomnak írtam, aki sokat jelent számomra.
Az övé a szívem, de persze, ő most nincs itt...
szóval...
Ez ennyi. És, hogy Arisztotelész szavaival éljek,
rábasztam, de tényleg.
Bassza meg.
Egészségünkre!
Kreatívfelelős Dranka Anita ész szavaival éljek,