Mozart a dzsungelben
Bravó! Bravó!
Látom, dolgoztál a molto sul ponticellón.
Te pedig bedolgoztál néhány muffint.
Warren, úgy láttam, rugalmasabban játszol,
mint amikor utoljára láttalak.
Köszönöm! Sokat dolgozom a vonótechnikámon.
Meglátszik. És Dee Dee,
úgy játszol, mint egy szakállas szökőár.
Van bennem némi felgyülemlett feszültség.
Bob. Mitől vagy ilyen fitt? Remekül nézel ki idén.
Minden nap száz felülés.
Akkor ez a titkod.
Nem akarom, hogy nagyon elbízzák magukat.
Elnézést, Maestro!
Uraim, mindent visszavonok!
De azt azért elmondom,
lenyűgöző volt a ma esti előadás.
Köszönöm, Andrew. Köszönöm!
Örülök, hogy újra
együtt játszol ezzel a vén csatahajóval.
-Tudod, hogy van ez. -Tudom.
Mikor nemet mondtam Helsinkire...
Szép munka volt, emberek!
-Maestro! -Michel, ez...
-A kedvence. -Mi? Dehogyis!
Nem értem, mi ez, Michel.
-Nem szeretem a kekszet. -Remekül néz ki.
Szabad lesz?
-Kérlek. -Hát...
Remélem, nem hűlt ki.
-Nagyon finom. -Igen?
-Nem tudod, mit hagysz ki. -Nem. De nem baj.
Megyek, pilatosozok egy kicsit.
Hogy megnyugodjak.
Szia, Andrew! Nagyon köszönjük. Ciao. Viszlát!
-Miért pont pilatos? -Nem fogok...
-Üdv! -Szervusz!
-Maga Hailey Rutledge, igaz? -Igen.
-Én pedig Andrew Walsh. -Igen, tudom.
Van egy kalózfelvételem,
mikor Drezdában játssza Bach csellószvitjeit.
Igen, emlékszem arra a koncertre.
Meg a keletnémetekre, és az Urtext-mániájukra.
-Igen. -Ön szerint
hallhatnám azt a felvételt valamikor?
Igen, valahogy eljuttatom önnek.
-Helló! -Szia!
Biztos meg tudná oldani.
-Cynth. -Andrew.
Örülök, hogy látlak. Remekül nézel ki.
Te sem vagy kutya.
Mikor is találkoztunk? Régen. Három éve?
Úgy emlékszem, múlt novemberben.
Mindegy is, nagyon örülök, hogy újra együtt játszhatunk, végre.
Épp most mutatkoztam be Hailey-nek.
Láttam a képét a kinti plakátokon.
Úgy fest, ő lett a New York-i Filharmonikusok új arca.
Dehogy. Csak azért, hogy
ne kelljen fizetni a fotókért.
Azért ügyes húzás. Szép lány, és még Bachot is szereti.
Tudják, mit csinálnak.
A sajtóosztály mindenhová becsempészi a szexualitást.
Nem hiszem, hogy ők is így fogalmaznának.
Lehet, hogy kissé direkt vagyok,
de nem kísérne el valaki Lang Lang ma esti koncertjére?
-Cyn, a régi szép idők kedvéért? -Most nem.
Oké. Hailey, az új szép idők kedvéért?
Remekül hangzik. De...
Most találkoznom kell ezekkel a kétségbeesett támogatókkal
itt ebben a teremben.
Sosztakovics. Vicces szó.
De csak 15 percem van.
Ha esetleg csatlakozna, amit erősen ajánlok,
mert jól szórakoznánk.
ANDREW WALSH - RODRIGO KARMESTER A NEW YORK-I FILHARMONIKUSOK
Remekül néz ki.
Megszületünk,
elhatározzuk, hogy zenészek leszünk,
megfogunk egy hangszert, felnövünk, és aztán itt végezzük...
-Tényleg gyönyörű. -Az.
Nagyon szép. Igen. Nagyon szép.
Hoztam egy kis vécépapírt a lakásba.
Ez nagyszerű.
Megy a támogatói estre?
Nem, ezen a héten már négyszer voltam.
Inkább elmegyek moziba.
-Helyes. -Kiszellőztetem a fejemet.
És maga?
Én... nem tudom.
Kissé furcsa napom volt. Otthon találkozunk.
-Rendben. -Rendben.
Ha később is kellene,
a mosdókagyló alatt talál még vécépapírt.
Rendben.
Úgy látom, valakinek itt szüksége van egy fuvarra.
-Üdv, Maestro! -Jöjjön csak!
-Hát... -Ígérem,
nem beszélek a szimfóniámról. Cserkész becsszó.
És hova tesszük a biciklit?
Két maestro egy limó hátsó ülésén.
Mintha egy vicc első sora lenne.
-Andrew! -Nagyon köszönjük, Mrs. Blonsters.
Az önhöz hasonló támogatóktól talál a zeném otthonra.
-Az odaadása... -Elnézést,
de az úrnak sürgősen meg kell jelennie egy fotózáson.
Ms. Rutledge, már említettem, hogy ne zavarjanak,
ha két vagy több gyönyörű hölggyel beszélgetek.
Megértem, de ez egy sürgős fotózás...
-Értem. -Sürgős.
Bocsásson meg, Mrs. Blonsters!
-Indulhatunk? -Hogyne.
-Bonsoir! -Minden jót!
Mit játszik Lang Lang?
Szerintem nagy meglepetés lesz.
-Szia, haver, mi újság? -Hogy vagy, Andrew?
Nagyon rég láttalak, Lang Lang. Hogy s mint?
-Jól vagyok. -Helyes.
-Hogy ment az este? Jól sikerült? -Nagyszerűen.
És hogy van a jó öreg Rodridgo?
Remek munkát végez, újjáépíti az alapokat.
És örömmel mutatom be a társaság alappillérét,
ő Hailey Rutledge, aki kitűnő oboista is.
-Nagyon örvendek, Hailey. -Én is.
Biztos nagy káosz van a fafúvósoknál.
Most, hogy Betty Cragdale megsérült.
-Igen. De... -Szia! Mannie!
-Oké. Túl könnyű ez a szint. -Szép munka!
Andrew? Hogy vagy? Örülök, hogy látlak.
-Jól nézel ki. -Örültem.
-Te jó ég, az ott Emanuel Ax? -Ő bizony.
Ezt még be kell fejeznem, oké?
Persze. Végezd ki.
-Egész jó, nem igaz? -Igen.
Meghaltam, és ez a mennyország.
Prosciutto és joghurt?
Az ember nem élhet csak pácolt húson és erjesztett tejen.
Kaptam egy ilyet, úgyhogy most éhezem!
Itt van, nézze meg, Maestro!
-Azt hittem, nem fog... -Nem, nem. Félreérti.
Ez nem a szimfóniám. Nem.
Ha ez egy fúga lenne, akkor a kétségbeesés fúgájának hívnák.
A feleségem szerezte, és az ügyvédje rendezte meg.
Ezek a válási papírok, ma este kaptam meg őket.
-A francba! -Keserédes szimfónia.
Írta a The Verve.
Touché, Maestro. Touché.
Tudja, mit? Használjuk ki ezt az estét!
Új korszak, új Tommy Pembridge.
Persze rajta vagyok a jó úton.
De tehetünk egy kis kitérőt...
-...hogy aztán eltévedjünk. -Hagyja az üveget!
-Mit szól? -Nem, nem. Kérem az üveget.
Nézzen a szemembe!
Nincs rá szüksége, Maestro. Ez méreg. Érti?
-Megmérgezi magát. -Istenem.
Nincs rá szükségünk.
Jézusom.
Szép mentés, Maestro. Szép mentés.
Maga tényleg egy igazi hermano.
Erre valók a testvérek. Semmiség.
De ha le akarna térni az útról, ha megragadná a pillanatot,
akkor tanuljuk meg, hogy segítsünk egymáson,
felejtsük el a nevünket is, meredjünk a mélységbe,
a semmibe.
Jöjjön csak! Van itt nálam valami.
Egy Fort Lee-i barátomtól kaptam, New Jerseyből.
-Úristen, nagyon büdös. -Tudom. Tudom.
-Mi van benne? -Azt mondták, gyanta,
gomba, és valamilyen békaméreg.
El kell szívni?
Talán valamilyen rituálé során kell elfogyasztani.
Megadni neki a tiszteletet, és...
Meg is ehetjük, nézzük meg, mi történik!
-Együk meg! -Ez az.
Fenébe. Igen!
Úgy látom, egyre jobban megy.
-Köszönöm. -Bravó! Bravó!
-Köszönöm. Köszönöm. -Lenyűgöző.
Jól van. Hol is tartottunk?
Tehát női szemmel nézve, felhívjam, vagy sem?
Szerinted azt szeretné?
Vagy inkább csak
-azért mondta... -Nem tudom...
Értem.
Ez elég bonyolult. Szerintem csak hallgass az ösztöneidre.
Mert nagyszerű srác vagy.
Bolond lenne, ha nem akarna veled lenni.
Igen.
Értitek, hogy értem.
Telibe!
Lang Lang.
Joshua Bell? Te mit keresel itt?
Megmondom, mit keresek itt.
Jelezném, hogy belógott a lábad.
Látod ezt a csíkot? Ennél nem lehet beljebb a láb.
-Ne már! -Ki kellene zárni.
Josh, még mindig túl kompetitív vagy. Ne már!
Az ott Josh Bell?
Jobban szereti a Joshuát.
Komolyan ezen a méreten vitatkozunk?
Ezen is sok múlhat.
-Előfordul. -A zongoránál.
Nincs sok teendő. Mintha gépelnél.
De egy hegedűn egy milliméter is számít,
az az F és a fisz közti különbség.
-Valóban? -És a karmester,
ha egy millimétert téved, nincs gond.
Ne csináld! Csak játszunk.
Felejtsük el. Ne is menjünk bele... Csak viccelek.
Sokan azt hiszik, hogy ahhoz, hogy jól tudjunk zongorázni,
fürge ujjak kellenek.
De ez nem igaz. Minden a lábon múlik.
Horowitz mindig azt mondta,
"Ha a lábaim nem lépnek, az ujjaim sem futnak."
És ő elég kiváló zongorista volt.
Nos, ez eddig nem segített.
Nem történik semmi.
Semmit sem érzek.
Talán nincs rám hatással.
Megedzettek a kemény, kemény évek,
vagy csak a jó öreg angol véremnek köszönhető.
Az őseim visszavezethetők
egészen az 1066-os hastingsi csatáig.
-Üljön le, Maestro! -Köszönöm.
Van egy játék, sokat játszottam gyerekként.
Mondok egy nevet, egy témát, bármit. Egy képet.
John Cage is játszott ilyet.
-Oké, kezdhetjük? Oké. -Igen, igen.
Nincs pálca. 8 másodperc.
Nincs pálca, nem is kell. Használom az ujjam.
-Jó. -Ez jó lesz?
-Igen. -Oké.
-Rémálom. -Nincs vele gond.
-Helyes. -Szeretem a rémálmokat.
A szemembe néz. Én visszanézek.
-Helyes. -És nem pislog.
-Tíz másodperc. Edzés. -Nem érdekel.
Edzés. Séta.
Mikor nőtt fel igazán?
Mikor megszülettem.
És mi a helyzet az édesapjával?
Hát. Elég kompetitív, ha zenéről van szó.
-Érti? -Igen.
Mambókarmester volt.
Lenyűgöző.
Tanítson meg néhány trágárságra spanyolul!
Mint hogy bassza meg,
vagy a kurva anyád, valami ilyesmit.
És maga?
Anyám nagyon kedves nő volt.
Értem.
Mi?
Tehát ha ezt mondom valakinek...
Akkor biztosan megölik.
-Miért? -Mert azt jelenti,
"szarok a halottjaidra."
De én nem ezt akartam.
Tudom. De ez a "bassza meg" durvább változata.
-Durvát akart... -Ez sokkal durvább.
-Nagyon durva. -Elég erős.
Igen, tudom.
Anyám nem igazán szeretett engem.
Olyan érzés, mint egy késdöfés,
Halál.
Folyton a halálra gondolok.
Kivéve, kivéve,
ha tudom, hogy abban a pillanatban éppen haldoklik valami más.
Mondjuk egy előadás.
-Rodrigo, be kell vallanom... -Rodrigo, be kell vallanom...
-Tudod, te egy... -Tudod, te egy...
-...csodálatos ember vagy. -...csodálatos ember vagy.
-Az bizony. -Az bizony.
-És be kell vallanom, -És be kell vallanom,
-ha már őszinték vagyunk, -ha már őszinték vagyunk,
-hogy szeretlek. -hogy szeretlek.
-Férfiasan bevallom. -Férfiasan bevallom.
-Szerintem utánozol. Igen. -Szerintem utánozol. Igen.
-És ráadásul -És ráadásul
-az akcentusomat is utánozod. -az akcentusomat is utánozod.
Oké, én nyertem a játékot?
Segíthetek?
Igen. Igen.
Szeretnék feliratkozni.
-Persze. Mi legyen a név? -Lássuk.
Gloria Antoinette.
Ez csiklandoz.
Ez a kezem nem olyan ügyes,
szóval segít, ha nem mozogsz.
Egészen megnyugtató érzés.
Voilà.
Igazi mestermű.
Hadd csináljak egy képet! Fordulj ide!
LALO CSELLÓKONCERTJE - AUGUST MEMORIAL HALL
-Helló! -Szia!
-Felébresztettelek? -Igen, de szép volt.
Helyes.
Mutasd, mit tudsz. Gyere csak!
-Fogd a vonót! Ülj le! -Oké.
Így. Ez megy a lábad közé.
Oké.
Te játssz, én fogom.
Nem nehéz, ugye?
Nem.
Szép hosszú vonó. Így.
Nagyszerű. Fel kellett volna vennünk.
Így van.
Milyen érzés lehet Hailey-nek lenni? Fiatal vagy, tehetséges és gyönyörű.
Bármire képes vagy.
-Igen. -De biztos furcsa,
hogy már mindent elértél, amit akartál,
-ilyen fiatalon... -Huszonhat évesen.
-Huszonhat. Megdöbbentő. -Igen.
Az életközépi válságom jövő nyáron lesz,
addig próbálok behozni mindent.
Helyes, helyes. Akkor már unokák is lesznek 30 évesen?
Vérhígítót és hajvastagítót is szedek majd.
Ne aggódj, azokból van itt pár a fürdőben.
Finom, lejárt pezsgő, impresszív, igaz?
Igen.
Őszintén, nem tudom, hogy csinálod.
Egy nagy zenekar tagja vagy, ami tele van szabályokkal meg bürokráciával,
és ugyanazokkal az emberekkel, minden egyes nap.
Egészen szeretem az embereket, akikkel dolgozom.
Értem, de... Hol van...
Hol van a szenvedély?
Mindig valaki más kreativitását szolgálod ki.
Ez nem feltétlenül igaz.
És hol a tiéd? Mikor vagy te az első?
Hát... Szenvedély az bennem is van.
Sok-sok szenvedély.
Azt tudom.
Tudom, és értem.
Őszinte leszek, ha én is ezt az utat választom,
talán jobban alakulnak a dolgok.
Van valahol...
Egy másik Andrew Walsh,
akinek egészen máshogy alakult az élete,
és néha...
eszembe jut.
-Szia, Pavel, hogy vagy? -Szia.
Hoztam egy abszintot jéggel, cseh módra.
Köszi, Sophie! Nagyon jól nézel ki.
-Köszönöm. Te is. -Következik Gloria Antoinette!
Elnézést. Kérhetnék egy D hangot?
Jól van. Elnézést...
Szükségem volt a hangra.
Gyerünk.
Ez a hang! Gyönyörű!
Pavel, ez a legutolsó hely,
ahol számítottam rá, hogy olyanba botlok, aki ismer.
Itt lakom a közelben.
Ez a törzshelyem, és nagyon szeretem az előadói esteket.
Egész nap profik között vagyok,
ilyenkor jól esik amatőröket hallgatni.
Még keresik az utat.
És, Ms. Antoinette, mondja csak,
maga mit csinál itt?
Én is keresem az utat.
Köszönöm.
Utolsó figyelmeztetés, indul a reptérre tartó busz.
Indul a reptérre tartó busz.
Tisztelettel, Maestro, nem mehetünk ön nélkül Dél-Amerikába.
Várjanak!
Kreatívfelelős Dranka Anita etünk ön nélkül Dél-Amerikába.