Mozart i jungelen
Jeg ser ingenting. Hva er klokka?
-Hva er dette? -Det er knyttneven min, kom deg vekk.
-Slutt. -Hold munn. De kommer. Dukk.
Vet du, jeg innså at jeg aldri har vært i leiligheten din før.
Å nei. Jeg ga ham driks med feil valuta.
Overraskelse!
-Velkommen hjem! -Til leiligheten din!
Jeg må advare om at jeg lukter fælt.
Herregud! Du lukter grusomt. Herregud.
-Dette er en flott leilighet. -Takk. Ja, alle bor her.
-Godt å se deg. -Jeg heter Bradford.
-Hei, Bradford. -Dette er Sherisa.
Sherisa. Står til?
Jeg har drømt om den dusjen i seks uker.
Ja. Vi tok med en drøss instrumenter.
Når begynte du å bruke parfyme?
I Kuala Lumpur.
Bradford liker den. Jeg kjøpte faktisk en til deg.
-Kanskje Alex vil like den. -Mener du ikke Rodrigo?
Hailey, hør her. Jeg falt nesten ned i en aktiv vulkan to ganger.
Jeg spiste maneter hver dag til frokost, lunsj og middag.
Og hvis jeg har lært noe, er det at vi ikke har tid til drittprat.
Så skal du fortelle meg hva som foregår der inne,
eller må jeg gjøre det?
-Kanskje du burde gjøre det. -Greit.
Én: Du må finne en ny assistent til Rodrigo.
Jeg har prøvd, men han sier nei til alle.
Gjør han det? Eller du?
To: Du må finne ut hva du driver med med Alex.
Men han er så snill.
Faren min er snill. Eller, faren min er en drittsekk.
-Tre... -Hvordan smaker maneter?
De er seige.
Tre. Jeg husker ikke hva tre er.
Jeg er så glad for at du er hjemme.
Denne er favoritten min.
-Den er ganske stilig. -Slå på den så forsiktig som mulig.
Ingenting gir gjenlyd som neshornforhud.
-Seriøst? -Jeg tuller.
Men det er huden fra et kadaver.
Dere vil aldri tro hvordan jeg fikk den gjennom tollen.
Jeg vet ikke om du har hørt det,
men Elizabeth inviterte meg til å flytte inn hos dere.
Så kult. Hailey lot meg ha en tannbørste her.
Så du er ganske heldig.
Hva slags tannbørste bruker du?
Hva...
-En vanlig en. -Skaff en elektrisk. Greit?
Jeg lover at det er noe helt annet.
Skaff en Waterpik også,
hvis du vil gi munnen din en opplevelse.
Unnskyld. Prøv å alltid holde den nederst.
Løft den, for den kan ikke støtte den kun med de tre hornene.
Det jeg har prøvd å si, er vel
at du kan velge hva du vil se.
Det er opp til deg.
Som nå. Hva ser du?
Jeg ser Mike som gjør gjestene våre skikkelig ukomfortable.
Jeg ser en energisk ung mann som er full av potensial,
som lever og puster musikk hver dag.
Gårsdagens forestilling var ikke dårlig.
Men den var ikke ikke dårlig.
-Skjønner dere? -Ja.
Sånn, vi går sidelengs.
Man kan ikke fly til månen sånn.
Nei. Greit? Ingen flere distraksjoner.
Ikke her.
Jeg forventer
at dere legger igjen livene deres i garderoben,
sammen med olabuksene,
og kommer her og gjør det som om det var deres siste opptreden.
Og neste gang jeg kommer inn i denne bygningen
og ser en advokat som henger på scenen...
Greit? Da er øvelsen avlyst.
Sånn uten videre.
Og neste gang jeg kommer inn og går opp på podiet
og må vente på at dere
avslutter rappingen og småpraten...
Greit? Da er øvelsen avlyst.
Og neste gang en telefon ringer under en opptreden...
...vil jeg at dere skal ta telefonen og si:
"Hallo, hei. Ja, det er meg. Vet du hva,
"jeg er midt i en opptreden, og jeg pakker sammen sakene mine,
"for vet du hva? Jeg forlater orkesteret,
"for jeg er ikke et medlem av det lenger,
"for jeg er ikke velkommen lenger, fordi øvelsen er avlyst."
Og softballen. Det er over.
Det er gjort. Ikke mer softball.
-Hva? -Sesongen er over. Ja, den er over.
Nå gir vi alt.
Maestro, jeg trenger hjelp med noe. Det er viktig.
Hva er det, Gloria?
Jeg snakket akkurat med den respekterte donatoren
som var så hyggelig som å låne oss leiligheten din,
og hvis datter, Sarabelle, du ga sparken til.
Han truer med å kaste deg ut.
-Hvorfor det? -Det må du si.
Nei, nei.
Gloria, jeg fikk beskjed om å føle meg som hjemme.
Jeg har sett deg og henne, og jeg elsker deg.
Du står på veldig tynn is, så jeg foreslår at du kommer deg av den
før den knuser og begge faller gjennom.
Jeg synes isen virker solid.
Og nå hører jeg deg ikke, fordi jeg lytter til
Igor Fjodorovitsj Stravinskij.
Jeg tror forresten at han elsket å stå på skøyter.
Russere, ikke sant? Pavel!
Miss Windsor, er det noe galt med gulvet?
Nei. Det er perfekt, Pavel.
Takk.
-Så? -Hva?
Winslow, for himmelens skyld, hva er det du tenker?
Det er under utarbeiding. Hva vil du at jeg skal si?
Jeg har jobbet med den pokkers greia i flere tiår.
Kom igjen, under arbeiding?
Under utarbeiding. Det er gode nyheter.
Jeg misunner deg. Den er fortsatt din.
Ingen har sett den. Ingen har hørt den. Det er din egen private symfoni.
-Og nå kan du være funky med den. -Funky, du liksom! Du forstår ikke.
Hva forstår jeg ikke?
-Jeg har arrangert noe. -Arrangert hva?
Denne skal ha premiere i Hviterussland om to måneder.
Gratulerer. Det er fryktelige nyheter.
Men du kan avlyse. Bare si du er syk.
Ikke vær latterlig. Det er om flere måneder.
-"Si du er syk". -Den er uoriginal.
Unnskyld meg? Uoriginal?
Du sa den hadde potensial!
Ja. Men...
Høres det kjent ut?
Det burde det. Jeg skrev den jævla greia.
Jeg hadde ikke innsett
at Gustav Mahler hadde ungkarsleilighet i New York.
Og dette.
Det er Debussy.
Det er dette som skjer med alle dirigenter.
Du har brukt livet ditt
på å tolke den vakreste musikken som er skapt.
Det er bare naturlig at det som kommer inn, må ut.
Greit, det er nok. Kom igjen!
Ut med deg. Kom!
-Kom! -Jeg er kilen! Jeg får lett blåmerker.
Ta sakene dine.
Ut. Kom igjen.
Det smerter meg å måtte kaste deg ut av hjemmet mitt, men jeg må.
Du er en genial pianist.
Men nå er du gammel og negativ.
Og ørene dine er som to eldgamle flaggermushuler.
Så gjør meg en tjeneste.
Ta på deg gummihanskene dine og dra til helvete.
AUGUST MEMORIAL KONSERTHALL HØSTSESONGEN PRESENTERER RODRIGO
Så hvor er han?
Mr. Biben ville komme,
men kunne ikke flytte et hastemøte i Moskva.
Han ba meg komme og representere ham og be om unnskyldning.
"Jeg beklager."
Dette er veldig uvanlig, men ikke overraskende, siden det er Biben.
Skal jeg begynne?
"Gloria, beklager at jeg ikke er der. Du ser forresten flott ut."
Hvordan vet han det?
Han visste at du ville spørre om det, og sier:
"Fordi du alltid tar deg godt ut."
Greit, til poenget.
"Jeg er stolt av å være en engasjert donator
"som støtter New York symfoniorkester.
"Men jeg og mine nære kolleger i styret
"skal utsette donasjonene våre til neste økonomiske kvartal."
Det vil virkelig kødde til kontantstrømmen vår, Sharon.
Biben, du er en utspekulert mann.
Alle granskninger musikantkomiteen utfører, vil vise at vi har lav saldo.
Det kan bare hjelpe oss i forhandlingene.
Det er veldig smart.
-Hailey. -Hei.
-Du sa at du ville treffe meg? -Ja, kom inn.
Edward... Jeg mener Sharon skulle akkurat til å gå.
Har jeg havnet i problemer?
Nei, det er motsatt.
-Er det meg? -Ja. Er det ikke fantastisk?
Vi prøver å få kontakt med yngre folk.
For dem er symfoniorkesteret bare blått hår og kamferdrops...
-Hun skjønner. -...og møllkuler.
Fokusgruppene liker virkelig denne retningen.
Det får til og med meg til å ville tverpe ut et InstaPic.
Er det riktig?
Hailey, vi vil gjerne bruke dette bildet i kampanjen vår.
Med din tillatelse, selvsagt.
-Hva er i veien? Mål og mæle? -Hva?
-Mål og mæle?
-Unnskyld? -Har du mistet mål og mæle?
Nei, det er bare at jeg bare er reserve, så jeg...
Men du er en del av teamet.
Greit.
Jeg tar med denne kontoret
og sier fra om at de kan trykke den.
-Greit. -Det var én ting til.
Jeg vil at du skal komme på arrangementet for unge donatorer
i morgen kveld. Det er gøy.
Og vi vil virkelig ha noen med ungt, nytt blod med oss.
Tusen takk.
Men jeg har planer i morgen kveld, så...
Så jeg kan avlyse dem.
Det hadde jeg satt pris på.
Hailey Rutledge, velkommen til teamet.
SKILSMISSESØKSMÅL
Til den ovennevnte saksøkte: DU ER HERVED INNKALT
Maestro?
Hailey! Hei, tusen takk.
-Bare hyggelig. -Jeg kan knapt... Våken.
-Denne jævla skilsmissen, ikke sant? -Ja.
Jeg har så mange ærender til deg.
Jeg tror jeg har funnet en god assistent til deg.
Jaså?
Det er flott. Ypperlig.
Vi setter opp intervjuet etter den latinamerikanske turneen.
Jeg vil helst gjøre det nå.
Det passer ikke for meg med endringer nå.
Det passer for meg.
Greit. Når kan hun begynne?
Han kan faktisk begynne umiddelbart.
For han er her. Mike.
Maestro, det er meg en ære.
Hva?
Jeg heter Michael. Mike.
-Mike? -Mike.
Mike?
Jeg tror han kommer til å passe fint.
Nei, olabuksa mi passer fint.
Hvorfor tror du at du kan erstatte Hailey Rutledge?
Hailey forklarte alt for meg nøye.
Jeg er selvsikker, og jeg var...
Skjønner.
Hailey har alltid passet på meg.
Hun har holdt livet mitt harmonisk.
Enten det, for eksempel, gjaldt å finne et gammelt partitur jeg ikke fant,
eller, for eksempel, å forklare en spøk jeg ikke forstod særlig godt.
Si meg, Michel,
er du i stand til å lage en mate som er halvparten så god som denne?
Du har rett, maestro. Ingen kan erstatte Hailey.
Men sånn det er sagt, laget jeg den mate-teen.
Så Einojuhani Rautavaara
og Jean Sibelius ble født i samme land, ikke sant?
Finland.
Den var enkel.
Greit.
Toscanini, før han ble dirigent,
hvilket instrument spilte han?
-Cello. -Fortalte du ham det?
-Nei. -Nei. Er du sikker?
-Ja, jeg er sikker. -Greit.
Hvilken komponist ble drevet til en munkelivsstil etter at paven
nektet elskeren hans retten til å gifte seg med ham?
Hailey.
-Så imponerende. -Takk.
Hvis det ikke var noe mer, skal jeg gå.
Ja, Hailey, jeg tror ikke det er noe mer,
bortsett fra å si takk.
Takk.
-Ha det, Mike. -Ha det, Hailey.
Michel.
-Jeg syntes så synd på Christophe. -Hva tror du...
-Så flaut. -...at kravlet opp i ræva på Rodrigo?
Det er ingen måte å snakke om maestroen på.
Og ikke mer softball? Hva i helvete var det?
-Går det bra? -Ja.
Pass på at du får med deg alt dette.
Rolig, Bob. Hailey er ikke spion.
Hun er her og fører protokoll fordi jeg ba om hjelp.
Bare så dere vet det, jobber jeg ikke lenger for maestroen.
Er dere klare til å bestille?
Ja. To store med ost, en Ultimate Veggie.
Jeg er allergisk mot paprika.
Jeg vil ha noen stykker med paprika.
-Legg til en liten med paprika. -Nei, en stor.
Greit, alle sammen, dette møtet er nå åpnet.
Vi har hørt fra ledelsen.
De avslo vilkårene våre og holder seg til reduksjonen.
Vi ba om for mye. Jeg er ikke overrasket.
Hvordan kan de rope "fattig"
når alle konserter har vært utsolgt siden Rodrigo kom?
Vi har visst færre prenumeranter.
Vi må innse det. Publikummet vårt dør.
Vi burde ta imot det vi kan få.
Og jeg trodde de hockeyspillerne var en drøss med feiginger.
Det er ingen feiginger her.
De spyttet dere nettopp i trynet, og dere ramser opp grunnene.
Dette er en forhandling,
og jeg tror fortsatt at vi kan jobbe med Gloria Windsor.
Hva om dere ikke kan det? Hva om hun ikke er sjefen?
Det er sju medlemmer i styrets kontraktkomité.
Tre av dem ble brakt om bord av Edward Biben.
Kan dere jobbe med ham?
Han river i stykker selskaper som jobb.
Tror du ikke at han driter i lånet ditt, Warren?
Og i helseforsikringen, Dee Dee?
Her skal dere høre hva han ikke driter i.
Imaget sitt.
Så jeg anbefaler at vi finner litt dritt og gir det til pressen.
Vi er New York symfoniorkester. Vi må bevare verdigheten.
Dere kan bevare verdigheten,
men da mister dere pensjonsplanen.
Ingen vil ha streik.
Ingen vil bli overkjørt av en bil, men det er på vei.
Nina, kan vi snakke sammen alene?
Jo da.
Nina, jeg setter virkelig pris på
at du kommer inn med så mye selvtillit.
Men vi må ikke skremme bort musikerne
-som er litt mer usikre. -Absolutt.
Jeg jobber for deg og for musikerne, Cynthia.
Jeg vil bare at dere skal dra nytte av erfaringene mine.
Bra, takk.
Kunne jeg bare få si
at jeg ikke vet om det er på grunn av celloen eller kinnbeina,
men jeg synes du er
en av de mest sexy kvinnene jeg har møtt på lenge,
og det gjør det utrolig vanskelig for meg å konsentrere meg.
Greit, hør her, jeg...
Herregud. Rødmer du?
Herregud, kan du bli deiligere? Jeg ble akkurat skikkelig sulten.
Koser alle seg? Jeg håper dere liker festen.
Hvis ikke kan dere lyge.
Jeg åpner ikke dørene mine særlig ofte.
Men denne kvelden for unge donatorer er spesiell for meg.
Om ti år
blir New York symfoniorkester 150 år gammelt,
som er omtrent like gammelt som de fleste prenumerantene våre.
Jeg vil at dere skal se dere rundt her i rommet.
Dere har alle noe til felles med hverandre.
Kan dere gjette hva det er? Bortsett fra penger.
Dere elsker musikk.
Musikken trenger dere, unge donatorer,
til å sørge for at den overlever inn i fremtiden.
Vi kan sammen forestille oss hvordan fremtiden kan se ut.
Kom.
Vi har en overraskelse.
En ny symfonihall. Moderne, akustisk perfekt.
Et budskap til den klassiske musikkens verden
om at New York symfoniorkester er fremtiden.
Og nå, mannen som vil føre oss dit,
maestroen deres, Rodrigo DeSousa.
Takk. Tusen takk, Gloria.
Tusen takk.
Jeg liker den. Den er veldig fin, Gloria. Jeg tror den blir fantastisk.
Jeg vil nå si noe veldig alvorlig.
Og for at jeg skal kunne gjøre det,
må jeg si det på noe annet enn engelsk.
Jeg er langt hjemmefra.
Det blir av og til ensomt.
Jeg har ingen familie her.
Det har vært vanskelig å få ekte venner.
Men av og til når jeg hever taktstokken
og lager musikk med mine medmusikere...
Da tenker jeg i et øyeblikk at jeg kanskje har en familie.
At en dag vil jeg kanskje kalle dette hjemme.
Kanskje.
Bare tiden vil vise...
Nok. Takk. Gracias.
Tusen takk. Jeg håper at noen forstod det.
Snakker du spansk?
Nei, ikke egentlig, men jeg tror jeg forstod følelsen.
Ja, samme her.
-Me llamo Erik Winkelstrauss. -Hailey Rutledge.
Jeg måtte bare...
Dere har visst møtt hverandre.
Hailey er en talentfull ung kvinne som spiller obo på nydelig vis.
Erik er en sjenerøs donator som spiller aksjemarkedet på nydelig vis.
-Beklager at jeg avbrøt. Unnskyld meg. -Greit.
Det virker utmattende.
Jeg tror han prøver å få kontakt med deg.
-Beklager, bare et øyeblikk. -Ja da.
Beklager! Jeg visste ikke at du skulle komme.
-Det går bra. -Du ser flott ut.
I matmemoet ditt sa du at sjømat var greit,
men i denne er det koriander og avokado...
Jeg tror donatorene føler seg futuristiske,
-ikke sant? -Ja.
Og den neste jeg vil at du skal møte, Mrs. Barbara Silverman, hun...
Nei, jeg har møtt alle, jeg...
Du, Gloria. Dette bygget smaker jævlig, det må jeg si.
Jeg skal si det til arkitekten.
Gjør det. Og et lite råd.
En nydelig ting med fremtiden
er at ingen vet hvordan den vil bli.
Jeg bør gå og snakke med ham. God natt.
God natt, Gloria.
Hvorfor snakker du ikke med meg mer, Sharon?
Ingenting. Ikke engang et hallo.
Ingenting. Ingenting, Sharon. Det er alt.
Maestro, la meg spandere en drink.
I den åpne baren.
Men ikke som assistenten din. Som en venn.
Og som andre reserveoboist.
Nei, Hailey. Dette er ikke Acapulco.
Greit.
Noen av oss må på øvelse, og andre må ikke det.
Han har det vel travelt.
Beklager at det tok så lang tid,
men jeg tror du blir fornøyd med det jeg har valgt til deg.
Jeg er ikke sulten, Michel.
Kom, nå går vi. Ta skjerfet mitt.
-Greit. -Greit.
Sykler du alltid så raskt?
Hvis jeg mister deg, tekst meg et møtested.
Hva heter du?
Jeg kan si det senere.
Kan jeg si noe til deg, av kjærlighet og hengivenhet?
Ja.
Du er en kvinne.
Hva?
Du er den samme som før, men bedre.
Jeg vil bli som deg når jeg blir stor.
-Hvordan går det med Bradford? -Han er flott.
-Lizzie. -Hailey.
-Lizzie. -Hva?
Hva vil du at jeg skal si? Vi leste noveller til hverandre
mens vi ventet på at toget skulle bli reparert. Ikke sant?
Jeg kastet opp foran ham, og han brydde seg ikke. Han liker meg.
Jeg er så lei for dette rotet.
-Hvilket rot? -Dette!
-Du gjorde det. -Nei. Slutt.
Greit.
-Ta den av. Bare ta den av. -Ja.
Greit.
Rodrigo... Bare ta den av. -Ja.