Coolt, bilderna har kommit.
-Från den stora fotograferingen? -Ja, titta.
Jag vill se.
Okej, här.
Din rumpa ser fantastisk ut.
Var är resten av dig?
Jag tror att det där är min näsa. Eller bara spetsen.
Jag trodde det var en body spray-reklam.
Ja, det är väl mer en rumpspray-reklam.
Okej.
-Ja, de är lite töntiga. -Ja, lite.
De är jättetöntiga. Det är en början.
"En början"? Ska du bli supermodell nu?
Tja...
Inte supermodell, jag inbillar mig ingenting,
men jag vet inte,
kanske skådis eller nåt?
Jag vet inte. Men inte dans.
Du tittar på mig som om jag precis sa att jag gillar valkött.
Nej, jag... Är du seriös?
Ja, det är jag. Jag är...
Jag är trött på att svälta mig och få blåsor jämt
och jämt vara orolig för att jag ska stuka foten.
Tror du inte att modeller svälter sig?
Nej, jag pratar inte om att vara modell.
Jag pratar om att ta ett ögonblick
och ifrågasätta vad jag gör med mitt liv.
Och du borde kanske göra samma sak.
Ursäkta?
Jag dömer dig inte, men vad är det du håller på med?
Du gör i ordning mate och åker på bilresor med din chef.
Tycker du verkligen att du tar riktiga steg mot att spela i symfoniorkestern?
Jag försöker.
Det är bra, men det är inte min poäng.
Min poäng är att det kanske inte är hela världen
om vi inte gör det vi sa att vi ville göra när vi var fem år.
Det kanske inte är hela världen för dig.
Jag måste på jobb nu.
Hailey.
"PREMIÄRKVÄLL"
Hon spelar som djävulen. Den kvinnan.
Ja. Hon är otrolig.
Hon påminner mig om min mormor.
Helvete!
Hallå, vad är det?
Hör du det inte? Det var platt. Och stråksektionen var för allegro.
Nej, de spelar det tempo jag ger dem.
Då kanske du är för allegro.
Ana Maria, vem är dirigent här?
-Utmärkt fråga. -Okej...
Jag trodde det var den store Rodrigo.
Gör inte så här nu. Ana Maria, snälla, lugna dig.
-Du. -Stör honom inte.
-Jag? -Ja.
-Är du hög? -Inte just nu, nej.
Okej, varför kommer du alltid in sent?
Ja, du kommer in lite sent.
Bob, är det... jag vet inte, dags för vår tiominuterspaus?
-Är det? -Jag vet inte, jag hoppas det.
Det är det faktiskt. Ta tio minuter.
Bra. Utmärkt. Vi tar en paus.
Ja. Bravo. Ta din paus, facket-Bob.
Vi har alla jobbat så hårt för att uppnå mediokritet.
Ana Maria, nej, säg inte så.
Nej, vi jobbar alla tillsammans och vi ska...
Vi ska lyckas tillsammans. Sitt ner. Ge mig violinen.
Jisses. Kan du föreställa dig att vara gift med det där?
Det var jag i åtta år.
-Jaså? -Ja.
Herregud.
Vad är fel?
Inget. Jag önskar bara ibland att jag var nån annan.
Betty, jag måste fråga en sak.
Jag måste på toa, så fråga snabbt.
Du sa att jag gjorde framsteg,
så min fråga är, tror du att om jag jobbar riktigt hårt
att jag har en chans att spela i den här orkestern?
Om du jobbar så hårt du kan,
och du offrar allt för att bli den bästa du kan vara,
kommer du ändå aldrig att ha vad som krävs på högsta nivån.
Den här orkestern är högsta nivån.
Ursäkta. Det är min policy att vara uppriktig.
Du har inte vad som krävs. Ursäkta mig, jag måste kissa.
Ta det lugnt.
De här människorna är dina vänner. De är dina kolleger.
Du bryr dig mer om dem än om mig.
Va?
Nej. Nej, det är skitsnack. Det är absolut skitsnack.
Du har blivit så mjuk.
Var är din stake?
Var är min stake?
Vill du se min stake?
Vi går till mitt rum så ska jag visa dig.
Bara ge mig nycklarna till den jäkla apparaten du har där.
Baby, jag vill.
Okej. Då går vi. Nu.
Men du vet inte hur svårt det är att spela på den här begravningsplatsen
och att se dig så förändrad.
Förändring är naturligt. Förändring är okej. Förändring är bra.
Vi har förändrats.
Jag försöker.
Hailey.
Kan du göra en mate åt mig?
Men gör den varm den här gången, förra gången var den kall
och den var... Vale?
Om du vill göra den kall så går det bra.
Det är så de dricker den i Paraguay, den kallas för tereré.
Nej. Det är inte det. Men jag vet inte vad jag gör här.
-Du lär dig. -Nej, jag lär mig inget
och jag tror inte att jag har vad som krävs för att spela i en stor orkester.
Vem säger så?
Min lärare.
Betty Cragdale? Betty...
Betty Cragdale, hon är en underbar oboespelare.
Men det här är inte Bettys orkester, eller hur? Jag har sagt det två gånger.
-Ja, det har du. -Okej?
Jag är så ledsen, det här är inte ditt problem.
Jag ska gå och laga din mate.
Allihop, compañeros.
Som ni kanske misstänker
har jag några tolkningsfrågor att gå igenom med vår solist.
Så repetitionen är över.
Ni har varit fantastiska.
Ni har jobbat så hårt. Vi har alla jobbat hårt tillsammans.
Och som ett tack för framförandet imorgon
ska jag skicka er alla en bil som hämtar er
och kör er till konserten.
För annars är det bara mecenaterna som anländer i stil
och då ser det ut som en begravning.
God natt. Sibelius. Sov gott. Ciao.
Det var på tiden.
Vad har hänt med all vår skit?
Vilken skit?
-Skrivbordet och grammofonen och... -Jag gav dem till Mike.
Coolt. Varför det?
Vi ska flytta.
Flyttar vi till Manhattan med våra nya rikedomar?
Nej, jag tänkte mer Mumbai.
Eller Moskva, Ho Chi Minh City.
Vi måste härifrån.
Vi reser och kommer inte tillbaka förrän de dumma pengarna är spenderade.
-Är du seriös? -Ja. Jag är seriös.
Skämtar du? Matchande resväskor.
Kolla. Vi kan sitta på dem.
När vi vandrar och våra fötter blir trötta...
Slå dig ner. Sitt på din nya resväska.
-Lizzie, jag måste... -Jag vet.
Nej, du har en dröm och ett liv och en oboe.
Ta med den jäkla oboen.
Du är ju ingen basist. Den passar i väskan.
Jag tänkte säga att jag måste fundera på det här,
eftersom du har rätt.
Vad är det jag gör här?
Har jag rätt? Jag sa inte det.
Jag vet. Tack för att du inte sa det.
Och tack för den fina väskan.
Jag är så glad att du gillar den.
PREMIÄR
RODRIGO DIRIGERAR SIBELIUS VIOLINKONSERT
Maestro.
Hej! Det är du. Du är tillbaka.
Jag gillar skägget. Det är mycket...
Det blev Sibelius till slut. Jag har cyklat hela dagen.
Nu vet jag varför jag är här.
För jag har så mycket att prata med dig om.
Herregud, det har varit galet.
"Hela världen är en scen."
Jag vet. Ja.
Kommer du ikväll?
Tack.
-Hej, Cynthia. -Hej, Warren.
Så du tog inte maestros erbjudande om en bil?
Tunnelbanan är snabbare.
Vi är båda lite tidiga.
Det kommer att bli lite konstigt.
Att vi inte har den gamle mannen där framför oss?
Det är precis det jag menar.
Ja, det blir konstigt. Men den nye killen är ingen latmask.
Och vi har Sibelius att hålla oss sällskap.
Ja, det har vi, raring. Ska vi?
Javisst.
Okej, kom. Jag är sen.
Jag sa inte West Side Highway.
Jag har en bra.
Vet du varför violinister är så dåliga älskare?
För att de bara kan en position.
Bob.
-Hej, Cyn. -Hej.
Du vet häromkvällen...
Vänta. Du behöver inte.
Jag förstår att det var en engångsgrej.
Och jag ska inte berätta för nån om det.
Det som sker på West 103rd stannar på West 103rd.
-Jaså? -Ja, absolut.
Jag menar, ordförande och viceordföranden i kommittén som har sex?
-Det är legendariskt. -Det är sant.
Men Cyn, en sak.
Den natten var en av de tre bästa i mitt liv.
De andra två var när mitt barn föddes
och då jag gifte mig.
Inte visste vi...
Var inte orolig. Mina läppar är förseglade.
Tack, Bob. Du är en gentleman.
Och du är fantastisk med din piccolaflöjt.
Absolut.
Har ni sett Betty?
-Nej. -Betty?
-Nej. -Var är hon?
Vänta. Du kör upp på George Washington Bridge.
Vad i helvete håller du på med?
Det är underbart. Det kommer att bli en så bra kväll.
Du ser så vacker ut. Du sitter där framme.
Hej.
Thomas.
Jag är så glad att du är här.
Jag hade inte velat missa det här.
Hej, Barbara.
Hej. Jag tror du glömde dina löständer.
Jag ser att vi har börjat fira lite för tidigt.
Vad är det du säger?
Inget, maestro.
Jag är så glad att du är här.
Håll dig vid min sida så tar vi oss genom det här tillsammans.
Hej, Cynthia, har du sett maestro? Jag har hans mate.
Du ser fin ut.
Premiärkväll.
Hailey, en dag kommer du att vara där...
Den här blir kall. Lycka till.
Och du är en riktigt duktig musiker, superbra.
Tack.
Det är en kvart till showtime.
Auditoriet är fullt till 85 %. Inget ovanligt på scenen ännu.
Ursäkta. Jag tror du sitter på min plats.
Förlåt, du har rätt. Jag ska sitta på den här.
Varsågod.
Premiärer är alltid så spännande.
Alltid.
Du känner säkert igen min röst.
-Ursäkta? -Min röst, du kanske känner igen den.
"Välkommen Bach, det här är B-Sharpe. Klassisk musik är vår forte."
Låter obekant.
Jag förstår.
Men jag gillar din väst.
Gör du?
Jag har en bekännelse.
Jag fick den i Maui på en Rage Against The Machine-konsert.
Vilken chockerande bekännelse.
Jag gillar sarkastiska kvinnor.
Det var en samtalshämmare.
Jag antar det. Jag heter Bradford Sharpe.
Elizabeth. Mina vänner kallar mig Lizzie,
men jag är jäkligt trött på att kallas för Lizzie.
Det är trevligt att träffas, Elizabeth.
Marlon, det skulle ha varit Mahler ikväll!
Ibland måste vi beträda nya vatten.
Tycker du det ikväll?
-Maestro. Din mate. -Tack, Hailey.
Ha en underbar konsert ikväll.
Tack. Men vi har ett problem.
-Nej, jag kokade den. -Kom.
Vi fick ett samtal från Betty Cragdale.
Hon kommer inte.
Så Christine ska ta hennes plats som förste oboespelare.
Och bredvid henne finns en tom stol.
Alltså behöver vi en oboespelare.
Miss Hailey Rutledge,
vill du spela i min orkester ikväll?
Jag har inte min oboe.
Pavel.
Jag ringde din flickvän, rumskompisen, och hon kom med den.
-Hon är inte min... -Jag sa att det var för en lektion.
Hon sitter i publiken. Jag gav henne en biljett.
Oboe.
Tack, Pavel.
Jag vet inte om jag klarar det här.
Det handlar inte om dig. Det handlar inte ens om mig.
Det handlar om att vi behöver en oboespelare.
Kan du göra det?
-Tack, Pavel. -Välkommen.
Okej.
Ana Maria!
Rodrigo!
Bravo, maestro.
Stora applåder när maestro går fram på scenen
-som en jaguar stryker runt i djungeln. -Där är min vän.
Det är min vän!
-Rodrigo? -Nej, inte Rodrigo.
Han är också en vän, men nej, Hailey.
Hon sitter i oboesektionen.
Jaså? Här.
Välkomna!
Maestro!
Hon är vänsterhänt. En vänsterhänt violinist som kan spela.
Ja, tack gode Gud. Det kan hon.
Nej.
Nej. Nej.
Skit.
Nej, tyvärr.
-Ana Maria... -Jag kan inte göra det här.
Jag kan inte förnedra mig för den här publiken av förmögna svin.
Herregud.
Gudars skymning.
Ana Maria.
Se på dig. Du är bara en hallick.
Du har sålt din själ och du märker det inte ens,
eftersom din syn blockeras av ditt gigantiska jävla ego.
Och jag tänker inte stå framför denna tredjeklassens orkester
och spela för dessa medelklassvin. Oavsett hur mycket jag älskar dig.
Följ med mig.
Va?
Baby, följ med mig nu, mon amour.
Jag har rannsakat min själ. Nu kan vi börja om.
Ana Maria, inte så här.
Jag vet att vi gått igenom mycket, du och jag, men jag kan inte.
Det här är min orkester.
Dra åt helvete då.
Pavel. Kan du hämta min violin?
Ja, maestro.
Den galna subban förstörde min bästa väns debut.
Vill du gå på middag med mig?
Va?
Ana Maria, hon har rätt.
Men hon har inte rätt i att ni är medelklassvin.
Trots att det stora flertalet av er faktiskt är medelklass.
Och vissa av oss är svin.
Men hon har rätt i att mitt ego kommit i vägen
och inte låter mig se.
Men jag kan lyssna.
Och jag kan lyssna på Sibelius. Och jag kan lyssna på den här orkestern.
Din orkester. Vår orkester.
Och den är inte tredjeklass.
Den här orkestern är kapabel till att göra fantastiska saker, och vi är inte där än.
Jag vet att vi kommer att göra det.
Men under tiden, uthärda oss.
Och ni kan skylla på mig om vi inte kommer dit,
för jag är ju dirigenten.
Men... Tack.
Men ikväll ska jag inte dirigera mer. Jag ska spela violin.
Inte soliststycket, för jag är inte tillräckligt bra för det.
-Warren Boyd. -Ja, maestro.
-Kan du spela solot? -Ja, maestro.
Tack.
Jag ska sitta i violinsektionen som jag gjorde
i min ungdomsorkester i Mexiko.
Men vi behöver en dirigent.
Och jag tror att vi har en av de bästa i världen med oss.
Jäklar.
Maestro Thomas Pembridge, kan du hjälpa oss?
Hör på, slå till mig.
Va?
Slå till mig hårt.
Det var lite hårdare än jag väntade mig.
-Förlåt. -Okej.
Det fick spindelväven att försvinna.
Du klarar det här, Thomas.
Bravo!
Du känner till stycket, eller hur?
Nej, vad är det vi gör?
Självklart. Jag dirigerade den 89, Rio de Janeiro.
Jag vet.
Förresten gillar jag din kvinnosmak.
Gud, hon är hetlevrad.
Mitt liv är fuckat just nu, så...
Men det här klarar jag av.
Tack.
Tack, maestro.
Ja.
Heja, Hailey!
-Vi klarade det. -Vi klarade det.
Jag gjorde en gång PR för Insane Clown Posse,
men de här människorna är galna.
Rick, här borta.
Hej.
-Du satte det, älskling. -Tack.
-Var det inte underbart? -Ja.
Bra gjort, maestro. Utmärkt.
-Vackert gjort. -Bra gjort, maestro.
Ja. Och här är han. Bravo, maestro, bravo.
Tack, tack.
Det är så en riktig dirigent ser ut. Bra gjort.
Kan vi nu göra oss av med den kaxiga lilla skiten med råttsvans?
Snälla, han är min hermano.
Jag vet inte vad det betyder,
-Det betyder att han är... -Maestro.
Förlåt. Hailey Rutledge.
-Tack. -Du var så duktig.
-Tack. -Så duktig.
Hailey.
Maestro.
-Hej. Bobby! -Maestro.
-Bra jobbat. -Tack så mycket. Du också!
-Du var jättebra. -Vi krockar jämt.
-Hej! -Ja. Det var bra.
-Det var bra. -Du är en av oss nu.
Jag vet. Tack så mycket.
-Du var fantastisk. -Och Warren Boyd.
Warren Boyd, tack för att du kom och räddade kvällen.
Du var otrolig.
Jag vill spela om mellansektionen.
Ge mig lite förvarning nästa gång.
Cynthia.
Du är tillbaka.
Kan du nånsin förlåta mig för att jag är en så dum kluns?
När du säger så där, hur kan jag låta bli?
Jag lovar, jag har slutat dricka för gott.
Det här är bara juice.
Jag tycker du ska sluta ta de jävla pillren.
-Jag tar inga... -Hör på.
Du var lite sen i adagio.
Det händer bara när du är lite hög.
Låt oss inte bråka. Inte ikväll.
Du klarade dig galant, maestro.
Det betyder mer från dig än nåt annat i hela världen.
"Och alla vi män och kvinnor är bara musiker."
-Jag kunde inte... Du gjorde det! -Jag gjorde det.
Jaha.
Hej. Vem är det här?
Det är Bradford Sharpe. Han är tagen av mig.
Vem skulle inte vara det?
Tror du att du passar i en resväska?
Jag är ganska flexibel.
Hailey Rutledge.
Ni borde kanske gå och ta en drink eller nåt.
Hailey Rutledge.
Min idiotchaufför körde mig till Hoboken Dinner Theater Playhouse,
av nån anledning.
Men du var okej.
Tack. Inte så bra som du.
Så klart inte. Men ändå.
-Gratulerar. -Tack.
Vi ses på lördag.
-Okej, kl. 07.00? -Nej, kl. 06.30.
-Miss Rutledge, känner du den här mannen? -Hej, Hailey.
-Ja, han är med mig. Alex, hej. -Hej.
Lizzie sms:ade mig. Jag kom i slutet, men...
Herregud, du var fantastisk.
Tack.
Jag är inspirerad, det är jag verkligen.