„MI TE URCI LA CAP”
Vreo veste de la amicul nostru, Thomas?
Corect. Nu e treaba mea.
Dacă te încurci cu șefii, te alegi cu belele.
Dacă ai fi cu un om onest...
Hailey, flirtează cu mine?
- Bob, flirtezi? - Nici n-aș ști ce-i aia.
Dv. sunteți muzicienii?
Întoarceți și parcați în zona de serviciu. Nu decid eu.
Ar trebui să ai prestanță ca să faci asta.
Nu urechi de iepuraș.
Uite-l pe maestru. Mă duc.
- Înaintați! - Maestre!
- Da, Hailey! - Da.
- Ce sincronizare! - Cum ai călătorit?
„Nimic înapoia mea, totul înaintea mea, ca întotdeauna, așa și pe drum.”
Kerouac.
Ai ceva special, Hailey. Ca un râu adânc.
Mai degrabă, un râuleț.
Un râuleț. Da!
- Sunt la datorie. - Da.
Ai două treburi. Prima.
Îmi aduci un Arnold Palmer?
- Știi ce-i ăla? - Da.
Sunt bune. Tocmai am aflat.
E o nebunie. Poartă numele unui jucător de tenis faimos.
- De golf. - Ce?
- Joacă golf. - Era bun la tot.
Și a doua treabă e cea mai importantă.
De când am început să lucrăm împreună,
- ...ți-am dat multe responsabilități, nu? - Da.
Și eu am o responsabilitate față de tine
și în seara asta vreau să explorezi.
Vreau să cauți inspirație aici.
Nu contează cum apare. Poate că vine din locuri neașteptate,
dar trebuie să trăiești ceva.
Fiindcă ne trebuie, ca să înțelegem ce facem.
- Maestre! - Ne trebuie amândurora.
Ce mă bucur să te văd!
Bine? Bună, Bunny!
Asta-i căsuța despre care mi-ai spus? Ce nebunie!
- Gloria, o să scap vreodată de tine? - Nu și dacă nu vreau.
Ești gata să strângi bani frumoși?
Frumoși, da. Nu urâți. Frumoși.
Promite-mi că n-o lași pe Gloria să te muncească prea mult.
Dar avem mari donatori. I-am zis...
Petrecerea asta susține artele,
dar nu poți avea finanțare fără detașare.
Relaxează-te, vorbește cu oamenii.
Fii șarmant, ca întotdeauna, iar banii o să curgă, promit.
Bine. O să mă relaxez.
Marlon, aici erai.
Marlon Guggenheim, din familia Guggenheim.
Mă gândesc să-l adopt.
Ea e Alice Seminoff.
O sponsorizez.
Bravo!
Maestre, o poză, vă rog?
Veniți aici. Să facem o poză! Da.
Vărul meu v-a fost șofer în Minneapolis...
Unde e? A plecat.
- Am scris un poem simfonic... - Maestre, semnați aici, vă rog.
E o pagină din concertul de vioară pe care-l înregistrați.
Nu-mi amintesc de Minneapolis, scuze.
Mersi de ajutor, dragă.
Totul e așa rapid. E greu pentru o bătrână să țină pasul.
E-n ordine. Cel roz e Percocet, sigur.
- Cel alb e Xanax. - Cel roz.
Ăsta-mi dă furnicături pe dinăuntru și mă face să mă simt bine.
Cum fac diferența?
Pot să le țin eu pe cele albe, ca să nu le încurcați.
Lizzie, pe bune?
- Pa! - Pa!
- Ce naiba faci aici? - Lucrez. Tu?
Mama și Bunny se știu de 200 de ani.
Sunt vampiri.
Sug sângele celor care n-au fost pe vasul cu coloniști.
Nu știam că ești fiică a Revoluției Americane.
De ce nu mi-ai spus?
Fiindcă e umilitor.
Cui îi pasă, oricum?
Da, am fost târâtă la serate
și la vânători de ouă de Paște toată viața.
Știu toate ascunzătorile.
Am găsit sediul al-Qaeda.
- Nu spune nimănui. - Ieși și închide ușa!
Nu ești Elizabeth Campbell?
- Nu. - Da. Am fost colegi la privat.
Îți amintești? Evan Byers.
Arăt de parcă am făcut școala la privat?
- Nu, dnă. - Nu, dnă.
Exact. Și nu-mi ziceți „doamnă”, tonților.
- Elizabeth. - Mai taci!
- E drăguț. Da. - Evan Byers?
I s-au aprins călcâiele după mine de... nici nu mai știu de când.
Ce faci? Ești bonă pentru maestru?
Nu. De fapt, astă-seară explorez și experimentez.
Păi, am niște pastile de la o bătrânică.
Vrei să le experimentezi?
Nu chiar. Știi cine e bărbatul cu cămașă galbenă?
Cred că-l cheamă Marlon.
Marlon Oscar Guggenheim al Patrulea.
A crescut în Newport și Beacon Hill, și pe deasupra e burlac.
„Pe deasupra e burlac.”
Hailey, nu prea pare genul tău.
Nu este. Dar e interesant.
- Ce parvenită ești! - Nu.
Hai să explorăm o conversație cu el.
- Nu putem să... - Bună, Marlon!
Sunt Lizzie. Ea e Hailey.
Cântă la oboi și caută experiențe noi.
El e Marlon, din Beacon Hill. Face senzație în Newport
și se îmbracă la patru ace. Vă las pe voi. Ciao!
- Știe chestii. - Da. Scuze.
Cerceii tăi.
Când trăiam la Paris, știam o actriță cu cercei ca ăștia.
Era o femeie superbă,
dar și cea mai amuzantă și mai interesantă din câte am întâlnit.
Cântați în grădină. Lasă violoncelul acolo.
Între piese, nu aveți voie să vorbiți cu oaspeții
sau să interacționați cu ei.
Asta e discriminare și e interzisă de sindicat.
Acesta este un conac, dle. Lăsați sindicatul la ușă.
Când nu cântați, stați la masă asta.
Aveți mâncare și răcoritoare aici.
Întrebări?
Am eu una.
Unde e fata blondă care cântă la flaut ca un înger?
Hei! Cynthia!
Bob, Warren Boyd, Svetlana. Ce faceți?
Cântați ceva? Ce cântați?
N-avem voie să vorbim cu tine.
Suntem niște bieți muzicanți.
Și n-avem voie să mâncăm decât tonul ăsta stricat.
Îmi pare rău, maestre, dar dra Schiefelbein insistă...
Nu!
Ouăle mici și negre. Cum le zice?
Caviar.
Să mâncăm. Sunt foarte bune.
Maestre, vă rog. Trebuie să mențin o ordine.
Trebuie să guști ce gătești. E bun.
Bucătarule, ia și tu. Da.
Aranjamentele florale sunt minunate, nu?
Stridiile, pateul, toate felurile de mâncare,
totul e în salon. Bob, dacă vrei să cânți ca un zeu,
- ...trebuie să mănânci ca unul! - Da.
Poate că nu ne dă pauze,
dar recunosc, îmi place tot mai mult.
Are un șarm incontestabil.
L-ai abandonat deja pe vechiul maestru.
Cynthia, nu?
- Ai vești de la el? - Da.
Chiar am.
Ești bine? Corect. Nu-i treaba mea.
A moștenit cinci milioane de la mama lui. Apoi, a pierdut două.
Am auzit asta peste tot. Numai bârfe despre întoarcerea lui Thomas.
Trebuie să înceteze, Edward. Nici nu știm unde este.
Poate că nu vreau să înceteze.
Edward, înțeleg că schimbările sunt grele.
Nu mă trata ca pe un copil, Gloria.
Dacă vrei banii mei, merit să am o opinie. Una mare și răsunătoare.
Mersi.
Claire, îi bagi tu mințile în cap?
Ai face bine să-mi explici de ce femeia aia cântă la violoncel.
Bunny s-a ocupat de muzică. Cred că a fost o scăpare.
Dar Bunny nu are scăpări, nu-i așa?
Cum e să lucrezi pentru Rodrigo DeSousa?
E minunat. Ba îi fac un ceai peruvian ciudat,
ba transcriu un concert de acum 200 de ani.
E nebun, dar e minunat și poetic, și...
E clar că ești îndrăgostită.
- Nu! - E evident.
Nu. Problema e că sunt asistenta lui
și aș vrea să cânt la oboi.
Ești tânără. Ai timp.
Știu și eu? Am 26 de ani. Nu există solist
care n-ar prins loc în orchestră înainte de 30 de ani.
Sunt o bombă cu ceas.
Încă o întrebare, maestre. Nepotul meu e în ultimul an
- ...la Conservator, și... - Bun.
Ești eroul lui. Ai vreun sfat pentru el?
Să citească mult,
să călătorească mult, și niciodată
să nu-și tatueze numele iubitei pe fund.
Trebuie să plec. Îmi cer scuze.
Avem 10.000$. Cine dă 15.000$?
Cincisprezece mii...
Oamenii buni, e o sumă mică pentru onoarea
de la lovi trianglul în ultimele momente ale Simfoniei a cincea a lui Mahler.
Patrick, știu că-i ai. Mi-a zis agentul tău.
Ți-ai găsit îngerul cu păr blond?
Nu. Continuă să mă evite, din păcate.
Poate că e o metaforă.
Uneori mă întreb... Strângem bani ca să facem muzică,
sau facem muzică să strângem bani?
Suntem ca un șarpe care-și înghite coada.
Dar auzi pe cineva cântând superb la flaut.
Și totul are sens, nu?
Vândut lui Patrick Donten pentru 30.000$!
Ce urmează?
Ce-ai zice de un recital de vioară al maestrului?
Nu e pe lista mea, Edward. Poartă-te frumos.
Vorbesc serios. Scriu un cec de 200.000$
dacă Rodrigo ne cântă la vioară acum.
Maestrul nu mai cântă la vioară în public. Toată lumea știe asta.
Mersi, Gloria, dar...
Mă simt inspirat, în mod ciudat, să fac o excepție astă-seară.
La urma urmei, dl Biben e bun prieten cu Thomas Pembridge.
Pentru asta, și pentru o donație de 300.000$,
cum să refuz?
Ne-am înțeles.
Cine are o vioară? Adu-o.
Da.
- Dă-l pe spate, maestre! - Gracis, Bob!
Dle Biben, ce vrei să asculți?
Un umil cântecel din umila mea țară?
Sau e prea ilegal pentru tine?
Nu. Hotărăște tu.
Deși, înțeleg că uneori îți e greu
să alegi ce să cântați.
Foarte amuzant, fiindcă...
Parcă suntem doi copii care se ceartă pe terenul de joacă
plin de primitivi, și...
Știu ce cânt.
A fost haios, dar...
Nu cred că acel cântecel poate să justifice investiția mea.
Abia am început, Edward. După cum știi, e un cântec simplu,
dar un mare compozitor a făcut magie din el.
Ca iubitor al muzicii clasice, sunt sigur că știi cine l-a compus.
Bine.
Pentru 300.000$, donați de mine,
poți să-mi spui cine a compus acest...
Cum i-ai spus? „Cântecel”?
Spune-mi, Edward,
pentru 300.000$, cine l-a compus?
- Mă tem că habar n-am. - Vrei să suni un prieten?
Nimeni altul decât Wolfgang Amadeus...
- Mozart. - Mozart.
Mersi mult pentru cei trei sute...
Nu vă temeți! Copiii se distrează.
Nu începe. De câte ori să-ți spun?
Nu sunt scumpa ta Elizabeth. Mi-a făcut plăcere să vorbim.
Acum ești Lizzie.
Un diminutiv pentru numele Elizabeth.
Îmi place când îmi vorbești murdar.
Înțeleg. Mereu ai fost cam ciudată.
Copiii nu s-au obișnuit cu tine,
ceea ce te-a făcut să vrei să fii și mai diferită.
Nu ești doar plictisitor, ești și un Freud la costum?
Îți amintești Halloweenul dintr-a opta?
Petrecerea de la Tommy Kline?
Toată lumea era Harry Potter sau Frodo sau...
Cred că se putea și mai jalnic, cabină telefonică.
- Dar nu tu, Elizabeth. - Voiam să merg la bar.
Tu ai fost Billie Holliday.
Nici nu știam cine e.
Purtai rochia aia vintage și floarea aia albă în păr,
și, de nicăieri, ai început să cânți.
Cântecul era...
Mi te urci la cap.
Mi te urci la cap. Și totul s-a... oprit.
Oricum, n-am uitat niciodată.
Asta voiam să-ți spun.
Stai așa.
- Vrei să-mi umpli paharul? - Da.
Ce naiba mai aștepți?
- Nu! - Te rog, dă-mi cheile.
Ăsta-i bacșișul.
Bob, îmi place stilul tău.
- Bună. - Adoră tortul ăsta.
Alice, numele meu e Rodrigo.
Mama mi-a arătat un clip pe YouTube, dar te-ai tuns.
Da. Le plăcea prea multor oameni.
Ce motiv ciudat. Mulți vor să fie plăcuți.
Dar nu neapărat pentru păr.
Te-am auzit cântând.
Cânți superb. Ai o putere, o...
Vreau să te întreb multe lucruri.
Putem sta aici?
Dacă lui îi convine, da.
Spune-mi, Alice, care e compozitorul tău preferat?
Îmi plac Debussy și Chopin.
Și Katy Perry, dar profesorul meu nu-mi dă voie să cânt nimic de la ea.
Știu ce zici. Voiam să cânt o piesă
numită Walking On The Moon, a trupei The Police,
dar părinților mei nu le plăcea numele trupei, așa că...
Nu contează.
Nimic nu contează când îți place muzica.
Dar când ești talentată, și tu ești,
trebuie să sacrifici tot pentru muzică.
Oamenii se așteaptă să sacrifici tot pentru muzică.
Ești dispusă să faci asta, Alice?
Iartă-mă, n-am vrut să te sperii.
Ce simți când cânți?
Când cânt în fața profesorului,
mă gândesc să nu fac vreo greșeală.
Dar când cânt acasă, singură, nu mă gândesc la nimic.
Când termin, mă simt de parcă m-am trezit dintr-un vis.
Înțeleg.
De ce ești trist?
E trecut de ora ta de culcare. Trebuie să plecăm.
Aveți o fiică frumoasă și talentată.
Mulțumesc.
Dacă vă pot ajuta cu ceva, spuneți-mi, da?
Alice.
Îngerașule, nu sunt trist deloc.
Haide, să mergem.
Ai vrut mereu să cânți la oboi?
Când aveam cinci ani, am avut o serbare de Crăciun
și am văzut o fată cântând la oboi,
apoi i-am spus mamei: „Mami,
vreau și eu un băț negru ca ăla.”
Și m-a ignorat.
Trei săptămâni mai târziu, am trezit-o în toiul nopții,
și i-am spus: „Unde e bățul meu negru?”
Apoi, mi-a luat unul și asta a fost tot.
Da. Ai descoperit ceva profund în tine.
Așa cum face un geniu al matematicii sau al șahului, ai știut.
Poate doar mi-a plăcut cum arată.
Nu. E mai mult decât atât.
Ai dreptate.
Când aveam opt ani, repetam cinci ore pe zi.
Nu făceam altceva.
Eram ca un extraterestru mititel de pe o altă planetă.
Aveam oboiul și muzica și numai la ele mă gândeam.
Apoi am găsit alți extratereștri.
Asta a făcut ca totul să merite.
Acum vrei să urci pe nava mamă.
Da, orchestra.
Scuze dacă e cea mai plicticoasă discuție.
Din contră. Glumești?
Pe bune?
Îmi spui povestea vieții tale.
E cel mai important lucru din lume.
Toți vor s-o facă, dar mulți nu pot. Cei mai mulți n-au destul curaj.
Cum de asculți așa bine?
Aici greșești. Tu povestești bine.
Sunt surprins că nu știi.
Îmi faci o favoare?
Sigur.
Învață-mă să cânt.
- La oboi? - Da. Vreau să cânt.
O singură melodie. Una frumoasă. Te rog.
Sigur.
Bine.
Mi te urci la cap
Cu un zâmbet care-mi face sângele să fiarbă
Ca o vară cu o mie de luni
Îmi otrăvești sufletul
cu privirea ta
- Bună dimineața! - 'Neața!
- Ce faci? - Joc ceva frumos
- ...cu amicii mei. - Bun.
Uită-te.
Fericire. Bine, vámonos.
Maestre!
Ești bine?
Ți-ai terminat misiunea, Hailey?
Da, maestre. Am explorat și am experimentat.
Și cred că am găsit puțină inspirație.
Ce tare!
Atunci, a meritat.
Hailey.
Subtitrarea: Cristina Botîlcă
redactor ea: Cristina Botîlcă